120x MEDDELANDEN FRÅN SKOGSVÅRDSFÖRENINGEN 



hans skogsmark, som på grund av annan orsak än hans vilja eller vål- 

 lande icke längre var skogbärande, såsom efter skogseld o. a. olycks- 

 händelser. Ifråga om sättet för övervakande av lagarnas efterlevnad 

 föreslogs bibehållande av skogsvårdsstyrelseinstitutionen, i det väsentliga 

 oförändrad. Under skogsvårdsstyrelserna skulle emellertid sortera även 

 de nuvarande skyddsskogarna samt dessutom allmänningar m. fl. kate- 

 gorier av skogar, å vilka hushållningen borde regleras medelst hushåll- 

 ningsplaner. Dessutom föreslogs tillsättande av en skogsvårdsinspektör, 

 d. v. s. en högre tjänsteman i jordbruksdepartementet, dock utan inspek- 

 tionsbefogenhet över skogsvårdsstyrelserna utan med huvudsaklig funktion 

 att vara en för Kungl. Maj:t lättillgänghg sakkunnig i frågor rörande 

 enskildes skogar. 



Mot detta förslag (resp. bifogade reservationer) framfördes bl. a. vid Skogs- 

 vårdsföreningens nämnda möte 1920 i huvudsak följande anmärkningar: 



att kommitténs lagförslag innebar stora möjligheter för olämplig eller 

 ensidig tolkning och att den föreslagna skogsvärdsinspektörinstitutionen 

 icke kunde förväntas befrämja en hkformig lagtillämpning, 



att kommittéförslaget, såsom återväxtlag betraktat, var svagare än till 

 och med 1903 års lag, enär det medgav kalavverkning i obegränsad 

 omfattning, under det att reservationen i nämnda avseende gått till en 

 motsatt ytterlighet, 



att definitionen på ungskog och på i dylik skog tillåten avverkning 

 svårligen ens i konkreta fall kunde brukas, samt att det skydd lagför- 

 slaget avsåg giva yngre skog mot skövling upphörde vid alltför låg ålder 

 på skogen, 



att skogsvårdsstyrelsernas föreslagna organisation icke räckte till för 

 de väsentligt utökade göromålen och uppgifterna, 



att skogsvårdsstyrelserna i följd därav icke längre kunde förväntas bliva 

 centraler för skogsvårdssträvandena i landet och att det vore att befara, 

 att genom lagförslagets mångahanda smärre irritationsmoment det rå- 

 dande goda förhällandet mellan skogsvårdsstyrelserna och allmänheten 

 bleve rubbat, i vilket senare fall man med skäl kunde befara, att lagen 

 skulle förfela sitt ändamål. ■ — Detta som sagt om de viktigaste anmärk- 

 ningarna mot kommittéförslaget av år 1918. 



Ungefär samtidigt som 191 1 ars skogskommitté avlämnade sitt betän- 

 kande, hade emellertid ett nytt moment tillkommit i den segslitna skogs- 

 lagstiftningsfrågan, nämligen den s. k. provisoriska skogslagen av 1918. 

 Denna var helt och hållet föranledd av de exceptionella kristidsförhållan- 

 dena och hade en provisorisk karaktär, vilket bl. a. framgår därav, att 

 den tillkom på initiativ av Bränslekommissionen och att den antagits att 

 gälla endast för kortare tid åt gången samt förlängts år från år i avvaktan 



