DET NYA SKOGSLAGSFÖRSLAGET X 1 23 



detta Domänstyrelscns lagförslag finna anledning till detaljanmärkningar 

 och sätta vissa föreskrifters lämplighet ifråga, men jag får för min ringa 

 del tillstå, att jag har svårt att inse nödvändigheten av att utarbeta ännu 

 ett lagförslag, dä ett så pass gott redan finnes. Det är en känd sak, 

 att detta Domänstyrelsens lagförslag har både från skogsvårdsstyrelse- och 

 skogsägarehåll mötts med stora sympatier. 



Emellertid har nu inom jordbruksdepartementet utarbetats ännu ett 

 förslag till lagstiftning angående enskildes skogar, byggt i huvudsak på 

 19 1 8 års skogskommittés betänkande med den därtill fogade reserva- 

 tionen, den provisoriska skogslagen, skogsvårdsstyrelsernas delegerades 

 förslag. Domänstyrelsens m. fl. myndigheters samt korporationers och 

 enskildes yttranden under de gångna tio åren. Med hänsyn till lagför- 

 slagets tillkomstsätt kan den måhända något vidlyftiga redogörelse jag 

 lämnat över dess förhistoria i någon mån motiveras. Under denna lång- 

 samma mognadsprocess, om jag så får uttrycka mig, ha nämligen vissa 

 allmänna pri7iciper ifråga om lagstiftning för enskildes skogar så små- 

 ningom utkristalliserats. Såvitt jag kunnat finna, torde de viktigaste av 

 dessa vara ungefär följande: 



All lagstiftning rörande enskildes skogar innebär givet en inskränkning 

 i den eiiskilde skogsägarens rätt att på sätt Jionom synes fördelaktigast 

 förfoga över sin skog. Denna inskränkning är motiverad allenast om de 

 allmänna intressen, för vilka den enskildes frihet således i viss mån måste 

 ge vika, mera allmänt Jtppfattas såsom fullt berättigade av de omdömes- 

 gilla skogsägare^ som därav beröras. Med andra ord, det går icke an, 

 i allmänhet sagt, att lagstifta i strid mot det allmänna rättsmedvetandet, 

 och speciellt i frågan om skogslagstiftning går det således icke an att 

 pålägga den enskilde större inskränkningar i hans förfoganderätt, än soni 

 vid varje tillfälle motsvaras av den mera upplysta opinionen bland skogs- 

 ägarjia, ej heller att utmäta bestraffningar för och kriminalisera åtgöranden, 

 som icke mera allmänt anses vara brottsliga. 



Därmed sammanhänger ock på det närmaste en annan fundamental 

 princip ifråga om skogslagstiftning. Lagar ensamt kunna i stort sett 

 icke förväntas medföra något för landet gagneligt. Först i den mån det 

 blir möjligt att med lagens hjälp intressera skogsägarna för skogsvård, 

 d. v. s. bringa dessa att inse, att det allmännas och de enskildas in- 

 tressen oftast sammanfalla eller, med ytterligare andra ord, att det lönar 

 sig idka skogsvård, kan man förvänta någon avsevärd, direkt och på- 

 taglig, verkan till landets gagn. En lag kan visserligen i och för sig 

 hjälpa mot svårare former av missbruk och vanskötsel av skog och dess 

 straffpåföljder kunna således i yttersta nödfall vara både nödvändiga och 

 lämpliga och, i viss mån, fcir det allmänna nyttiga, men den skogsvårds- 



