I26x meddp:landen frän skogsvardsföreningen 



»Om åtgärder för betryggande av återväxten», där det torde hava sin 

 rätta plats. 



I detta kapitel, § lO, heter det: 



»Där vid avverkning icke kvarlämnas skog av sådan täthet och be- 

 skaffenhet, att densamma med hänsyn till rådande naturförhållanden kan 

 anses nöjaktig, samt en tillfredsställande naturlig återväxt ej heller blivit 

 tryggad, skola sådana åtgärder vidtagas, som äro erforderliga för att nöj- 

 aktig återväxt inom skälig tid efter avverkningen kommer att finnas å 

 det avverkade området. Därå uppkommen skog skall vidmakthållas, till 

 dess densamma nått den utveckling, att den ej längre är att räkna som 

 plantskog.» 



Innebörden av den angivna paragrafen är till en början, att det vid av- 

 verkning i äldre skog antingen skall kvarlämnas ett nöjaktigt bestånd 

 eller ock skall beståndet huggas för föryngring. Jag har åtminstone fattat 

 saken så, och det kan då möjligen ifrågasättas, huruvida ej Domänstyrelsens 

 direkta formulering varit att föredraga. Detta är emellertid en detalj. 

 Stadgandet innebär intet ställningstagande i den s. k. marbuskfrågan. 

 Visar den lokala erfarenheten, att tillfredsställande ny skog kan erhållas 

 genom att det utvecklingsbara underbeståndet lämnas vid avverkningen, 

 så är även den utvägen markägaren obetagen. Av motiven till denna 

 paragraf framgår vidare, att lagen lämnar skogsägaren valet fritt mellan 

 självsådd eller konstgjord föryngring även i de fall, då betingelserna för 

 användande av den förra förefinnas före avverkningen. Likaledes har 

 markägaren frihet vid val av trädslag i föryngringen. Den begränsning, 

 som i detta fall kan förefinnas, ligger endast i uttrycket att återväxten 

 skall vara »nöjaktig». 



Under det långvariga utredningsarbete, som föregått detta lagförslag, 

 har ingående dryftats frågan om den naturliga eller konstgjorda föryng- 

 ringens företräden och möjligheterna för att i lag fastslå, om och när 

 den ena eller andra skall användas, då möjligheter för båda förefinnas. 

 Så finner igii års skogskommitté, »att varken några biologiska skäl före- 

 ligga så utredda att på dem kan eller bör grundas ett fastslående i lagen 

 av den naturliga föryngringens anlitande framför den kulturella eller ur 

 ekonomisk synpunkt en sådan olikhet mellan de båda föryngringsätten 

 förefinnes, att lagen bör giva det ena företräde framför det andra», samt 

 vidare, att avsevärda praktiska svårigheter skulle möta ett försök att till- 

 lämpa ett sådant lagstadgande, med andra ord, att avgöra i praktiken, 

 när den naturliga föryngringen tvångsvis skulle användas. Däremot kan 

 man säga, att i Domänstyrelsens förslag den naturliga föryngringen är i 

 viss mån förordad. Skogskommitténs senare yttrande, att avsevärda prak- 

 tiska svårigheter skulle möta vid ett sådant lagstadgandes tillämpning, 



