DET NYA SKOGSLAGSFÖRSLACiKT X 127 



kan man helt underskriva, men däremot icke sä obetingat kommitténs 

 föregående argumentering. Det må nu vara riktigt att dithörandc för- 

 hållanden icke ännu äro fullt utredda; sedan kommittcbetänkandet skrevs 

 har dock vår kunskap om de på naturföryngringen inverkande biologiska 

 faktorerna i avsevärd grad fördjupats, — i all synnerhet genom mark- 

 forskningens senaste framsteg, ej minst inom värt eget land. Det inne- 

 bär måhända en utvikning från ämnet att här gå vidare in på frågan 

 om naturföryngringens eller kulturföryngringens företräden, men jag anser 

 mig böra här framhålla några synpunkter av vikt för skogslagstiftningen. 

 Det är i regel endast genom självsådd praktiskt taget möjligt att åstad- 

 komma en sådan planttäthet, som erfordras för en naturenlig utveckling 

 av skogen i ungdomen, en täthet, som med bibehållande av tillräcklig 

 slutenhet kan hjälpa de unga bestånden över de skador, för vilka de äro 

 utsatta, och som kan lämna ett tillräckligt material av stammar att välja 

 på vid gallring för att de bättre varianterna må kunna renodlas. Genom 

 det av rent ekonomiska skäl alltid starkt begränsade plantantalet per 

 hektar vid konstgjord föryngring äro onekligen de unga kulturbestånden 

 vida känsligare fÖr diverse kalamiteter, varjämte det naturliga urvalet vid 

 självgallringen försvagas, och man erhåller ofta icke ett tillräckligt material 

 av ungstammar att välja pä för att förlägga produktionen uteslutande 

 på friska, välformade och växtliga individer. Endast genom självsådd 

 har man vidare någon garanti för att de för lokalklimatet lämpliga träd- 

 raserna också komma att bilda den nya skogen, och man torde i vårt land 

 nog komma att göra samma erfarenheter som i utlandet, då de nuvarande 

 till synes växtliga unga kulturskogarna blivit äldre. Det må ifrågasättas, 

 huruvida det icke är ett samhällets intresse, lika berättigat som många 

 andra, att icke skogsträdrasernas och beståndens beskaffenhet i stort sett 

 långsamt försämras. Man kan även se saken ur en annan synpunkt: 

 det vore lyckligare för landets ekonomiska liv, om det kapital och arbete, 

 vilket nu bindes vid skogskulturverksamhet, kunde delvis frigöras genom 

 att de föryngringen befrämjande naturkrafterna, vilka intet kosta, kunde 

 i större omfattning tillåtas verka i föryngringens tjänst. Jag menar, vi 

 äro säkerligen inne på en i princip felaktig väg, då vi utan att vara 

 tvingade alltmer övergå till konstlad föryngring i det ordnade skogs- 

 bruket. Det finnes alldeles tillräcklig användning för skogsodling ändå 

 såväl på alla de marker, där självsädd icke kan användas, som för kom- 

 plettering i mindre lyckade självsådder. 



Om man sålunda medger, att det är ett allmänt intresse i den bety- 

 delse det här använts, att självsådden principiellt ges företräde vid sko- 

 gens föryngring, är det nog lika klart, att det både för närvarande och 

 sannolikt även för framtiden är och kommer att vara omöjligt att genom 



