DET NYA SKOGSLAGSFÖRSLAGET X 129 



alltså i stället för 3-delningen ung, medelålders och gammal skog infört 

 2-delningen yngre och dess naturliga motsats äldre, torde man möjligen 

 vara berättigad anse, att lagens mening är att skyddet skall omfatta all 

 ungskog ock den yngre hälften av den medelålders skogen. Därefter ma 

 nu envar göra en tyst huvudräkning och tillämpa resultatet på sina lo- 

 kala skogsförhållanden! Närmare lär man nu icke kunna komma i lag- 

 tolkningen. Det har nämligen under det länga utredningsarbetet pä 

 denna lag visat sig synnerligen stora svårigheter att i en lagtext formu- 

 lera en lämplig och riktig definition på den yngre skog, som avses att 

 skyddas för skövling. Dä man emellertid nu ansett sig ändock böra 

 införa en definition, har detta skett av den anledningen, att överträdelse 

 av de givna skyddsföreskrifterna enligt lagförslaget är belagt med straft- 

 påföljd. Skall ett dylikt kunna ådömas, måste skyddsbestämmelserna 

 vara tillräckligt fast avfattade. 



Om man nu först ur denna synpunkt granskar definitionen på »yngre» 

 skog — den ålder och utveckling, vid vilken självföryngring kan enligt 

 ortens förhållanden i allmänhet erhållas — eller med andra ord söker 

 bilda sig en föreställning om huruvida den skogsägande allmänheten i ett 

 konkret fall med tillhjälp av denna lagtext kan avgöra, om den står i 

 begrepp att begå en lagstridig handling eller icke, så måste man nog 

 genast säga, att den icke torde hava stor hjälp därav. Alldeles oavsett, 

 att beståndsformer eller skogsskötsel finnes i landet — jag tänker t. ex. 

 på kulturskogarna av gran i sydligaste Sverige, där naturlig föryngring 

 över huvud taget icke alls användes eller ej kan användas — kan man 

 ju genom lämplig friställning få mycket ung skog, ifråga om barrträd 

 15 — 25 årig och björk vid vida lägre ålder, att bära tillräckligt med 

 fullt grobara frön för att beså marken. Det är ju alls icke lagens me- 

 ning, att totalavverkning av dylika bestånd skulle vara tillåten. Defi- 

 nitionen i lagtexten står alltså till en början i strid mot motivens för- 

 klaring till vad som med paragrafen ifråga avses, och en dylik avfatt- 

 ning a\' en lagparagraf, vars överträdande medför straff, kan väl näppe- 

 ligen vara tillrådlig. Detta är den ena sidan av saken. Den andra, 

 som återstår att undersöka, är huruvida det skydd åt ung och yngre 

 skog, som det enligt motiven är lagens avsikt att giva, d. v. s. som vi 

 nyss funnit omfatta skog upp till c:a halva medelåldern, står i överens- 

 stämmelse med det allmänna intresset. Såvitt jag kunnat finna beror 

 detta på vad man i föreliggande fall inlägger i uttrycket. Utgår-man från 

 att det allmänna intresset fordrar, att bestånden böra få växa så pass 

 länge, att deras massatillväxt får kulminera, för att skogsmarkens av- 

 kastning därigenom skall beredas mesta möjliga lokala arbetstillfällen, 

 så räcker motivens definition ungefär. Sätter man åter, vilket ju torde 



