130 X MEDDELANDEN ERAN SKOGSVARDSEÖRENINGEN 



vara det riktiga, värden i stället för arbetstillfällen, så slutar skyddet all- 

 deles för tidigt. Om vi nu lämna dessa spekulationer och i stället se 

 saken mera praktiskt, så torde det icke råda mer än en mening om att 

 slutavverkning av bestånd vid halva medelåldern icke är vad vi kalla 

 god skogsskötsel och icke heller privatekonomiskt försvarligt annat än 

 vid yttersta nödtvång. Det kan nämligen endast ytterst undantagsvis 

 vara ekonomiskt att så att säga »slakta felfria fölungar». Den enskilde 

 torde säkerligen göra både sig själv i längden och därmed även det 

 allmänna större tjänst, om han i stället för att hugga ned även de vackra 

 och växtliga framtidsträden i den medelålders skogen försöker få dem 

 att växa ännu bättre. Ur dessa synpunkter kan jag icke finna annat 

 än att det skydd som denna paragraf, enligt dess motivering, är avsedd 

 att lämna den växande yngre skogen icke är tillräcklig ined hänsyn till 

 det allmännas berättigade intressen. Däremot är jag icke lika övertygad 

 om, att tiden nu är mogen för att pålägga de mindre skogsägare, varom 

 ju här i huvudsak är fråga, längre gående tvång än som skett, och 

 torde den frågan tåla att här i dag diskuteras. 



Till frågan om definitionen å »yngre skog» återkommer jag senare 

 vid behandlingen av straffbestämmelserna. 



Av den grupp av lagförslagets bestämmelser, som fixera omfattningen 

 av den enskildes skyldigheter gentemot det allmänna, återstå nu endast 

 de, som avse bevarandet av det äldre skogskapitalet. Det finnes näm- 

 ligen även sådana. Under rubriken »Om avverkning av äldre skog» 

 heter det i § 5, andra stycket: »Ej heller må utan skogsvårdsstyrelsens 

 tillstånd avverkning för annat ändamål än i 4 § i mom. 1:0) sägs äga 

 rum i sådan omfattning, att fastigheten därigenom skulle komma att för 

 framtiden lida brist på behövlig skog efter ortens förhållanden; dock att 

 utan hinder härav avverkningsrätt, som upplåtits före den i januari 1923, 

 må tillgodogöras i enlighet med vad förut gällande lag medgivit..» Det 

 anförda undantaget gäller avverkning till oundgängligt husbehov, då 

 annan tillgång därpå ej finnes å fastigheten. Av det sammanhang, vari 

 uttrycket »behövlig skog efter ortens förhållanden» finnes och av lagrå- 

 dets yttrande över bestämmelsen ifråga skulle kunna framgå, att med 

 »behövlig skog enligt ortens förhållanden» menas behövlig husbehovsskog 

 enligt ortens förhållanden. Denna tolkning finner ytterligare stöd av 

 ordalydelsen i vederbörande departementschefs allmänna motivering av 

 lagförslaget före remissen till lagrådet. Det heter där bl. a.: »Skogs- 

 ägarne skulle vara förpliktade att ej till avsalu avverka skog i sådan 

 omfattning, att gården för framtiden lede brist på virke» och »den eko- 

 nomiska betydelsen för en fastighetsägare att ha tillgång till skog till 

 husbehov är ju synnerligen stor och tryggandet av en sådan tillgång 



