DET NYA SKOC.SLAGSFÖRSLAC.KT X 131 



torde för lantbefolkningen vara av största betydelse». Då avsikten med 

 stadgandet således sannolikt är att trygga för gårdsbruket tillgång till 

 husbehovsskog för framtiden, finnes ju egentligen intet skäl att icke 

 tydligt utsäga detta i lagtexten. Som stadgandet nu är formulerat kan 

 det ge anledning till missförstånd, vilket bör undvikas. Det må i detta 

 sammanhang, ehuru det är en detalj, påpekas, att uttrycket »fastighet» 

 lämpligen bör utbytas mot något annat, t. ex. gård eller gärdsbruk, 

 Det finns nämligen fastigheter, som varken ha gårdsbruk eller hus utan 

 bestå av enbart skog, och det finnes fastigheter, som ej äro å marken 

 avgränsade från andra och icke heller behöva vara det, t. ex. flera i rå 

 med varandra liggande avsöndrade utskogsskiften, tillhöriga samma ägare. 

 Dessa anmärkningar gälla givetvis endast om stadgandet överhuvudtaget 

 skall stå kvar. Enligt motiven har det tillkommit i lantbefolkningens 

 intresse, icke omedelbart i det allmännas. Redan detta väcker princi- 

 piella betänkligheter. Vidare är det hämtat ordagrant från den provi- 

 soriska lagen, där det dock avsågs att tillämpas endast på nyförvärvade 

 fastigheter och detta förhållande minskar ju icke betänkligheterna. Att 

 det i och för sig kommer att öka skogsvårdsstyrelsernas arbetsbörda och 

 kostnader är säkert, och om vinsten för samhället överstiger beloppet 

 av de allmänna medel, som för dylikt ändamål komma att tagas i an- 

 språk, är tvivelaktigt. 



Det är ju möjligt, att andra skäl av praktisk natur finnas för husbe- 

 hovsbestämmelsernas bibehållande, men vilka dessa skulle vara är icke 

 jag i tillfälle yttra mig om. 



Därmed har jag i huvudsak genomgått de stadganden, som inskränka 

 den enskildes förfoganderätt å de skogar, som icke äro svårföryngrade. 

 Ägare av skogar åter av sistnämnda beskaffenhet äro i förslaget under- 

 kastade vida strängare bestämmelser. Det fjärde kapitlet innehåller i 

 huvudsak, att om »i någon trakt på grund av skogsmarks belägenhet 

 i havsbandet eller på höjder eller eljest i särskilt exponerat läge eller 

 till följd av andra naturomständigheter, såsom jordmånens beskaffenhet, 

 jordlagrens tunnhet eller markens benägenhet för försumpning, det i 

 allmänhet måste befaras, att i händelse av ovarsam avverkning av be- 

 fintlig skog återväxt skulle omöjliggöras eller ock återväxt, som kunde 

 förväntas uppkomma, skulle bliva oskäligt sen eller underhaltig, må på 

 framställning av skogsvårdsstyrelsen och efter förutgången syn och under- 

 sökning Konungen förordna, att skog inom sådan trakt skall såsom svår- 

 föryngrad vara underkastad de i 20 — 22 §§ meddelade bestämmelser» 

 För de så avsatta svårföryngrade trakterna skall i första hand gälla, 

 både ifråga om avverkning och ifråga om åtgärder för betryggande av 

 återväxt, detsamma som om de icke svårföryngrade förut bestämts, men 



