DET NYA SKOGSLAGSFORSLAGKT Xl35 



t. ex. en pågående ungskogsskövling kan stoppas så fort som möjligt. 

 Då meddelandet av avverkningsförbudet, låt vara temporärt, uppdragits 

 åt de lokala skogsvårdsstyrelserna, torde all sannolikhet förefinnas för att 

 en olaglig avverkning också i regel blir stoppad, innan skadan blir 

 för stor. 



Straffet för överträdande av en av skogsvårdsstyrelsen på visst sätt 

 utfärdad föreskrift eller av ett avverkningsförbud är böter jämte förlust 

 av det avverkade virket och således ganska avskräckande. Det är emel- 

 lertid tydligt, att det icke finnes någon ursäkt för ett brott mot ett form- 

 ligt avverkningsförbud, och att då skogsägaren är tillförsäkrad att, om 

 han följer en i viss form av skogsvårdsstyrelsen utfärdad föreskrift, han 

 är fri frän ansvar inför lagen, en underlåtenhet att följa denna föreskrift 

 är en straffvärd handling. I sådant fall kan den skyldige uppenbarligen 

 icke ha handlat i god tro eller i oförstånd. De tämligen dryga straff- 

 satserna i detta fall torde väl kunna försvaras. Med så mycket större 

 förvåning finner man däremot att även i god tro och i bästa avsikt 

 gjorda avverkningar, som komma i strid mot lagens bestämmelser, vilka 

 ju äro ganska svävande, äro belagda med samma bötesstraff, d. v. s. 

 25 kronor till 5,000 kronor jämte förlust av virket. Det bör genast 

 sägas ifrån, att ett dylikt stadgande alldeles icke har någon resonnans 

 i det allmänna rättsmedvetandet och redan därför olämpligt i en lag. 

 Allmänheten vägrar helt enkelt att erkänna att en dylik av okunnighet 

 och oförstånd verkställd avverkning i egen skog skall kunna anses vara 

 av kriminell natur. Jag tror mig i det fallet kunna få räkna på tämligen 

 allmänt instämmande från denna ärade församling. Ett sådant stadgande 

 är av beskaftenhet att alldeles misskreditera lagen och skogsvårdsstyrel- 

 serna i allmänhetens ögon, i vilket fall hela lagen vore förfelad. Något 

 samhällets intresse trades ju icke för nära, om en i god tro företagen 

 avverkning är straffri. Olyckan är ju redan skedd, vidare olaglig av- 

 verkning, stoppas på sätt förut beskrivits och reproduktionsskyldigheten 

 kvarstår alltid. Borttages detta straffstadgande kan också den förut om- 

 nämnda definitionen på vad som är »yngre skog» bortfalla och i stället 

 överlämnas åt skogsvårdsstyrelserna att på samma sätt som skett vid 

 den provisoriska lagens tillämpning utbilda en lämplig praxis, detta dock 

 under den uttryckliga förutsättningen att någon säkerhet åstadkommes för 

 en mera likformig lagtolkning. 



Tiden medger mig icke att ingå på lagförslagets övriga bestämmelser, om 

 fullföljd av talan och övergångsstadgandena, men torde dessa möjHgen 

 bli berörda under överläggningen. Däremot ber jag ännu en gång få 

 framhålla, att dä skogsvårdslagarna lika mycket bestå av tillämpning 

 som av lag, det givet varit av synnerligen stort värde, om förslaget till 



