DISKUSSION OM SKOGSLAGFÖRSLAGET X 139 



lag, som varaktigt skyddar den viixtkraftiga skogen, skola ju nu inom kort 

 slutligen prövas. Det torde vid detta tillfälle vara ett Skogsvårdsföreningens 

 intresse, att det blir beaktat, som anses rätt, icke av yrande skogsvårdsentu- 

 siaster men väl av flertalet av dem, som med lugn och sans efter längre 

 skogsverksamhet med någon insikt bedöma denna viktiga fråga. 



Länsjägmästare E. Nyblom- Jag skall tillåta mig att här framlägga 

 några synpunkter på det föreliggande lagförslaget särskilt med hänsyn till 

 lagens tillämpning och förfarandet vid lagens övervakande. Det är i ett par 

 fall, som jag dels vill understryka den av inledaren framförda kritiken och 

 dels framhålla några brister i lagen, som enligt min mening icke tillräckligt 

 berörts förut. Jag syftar därvid särskilt på den i 26 § i mom. upptagna 

 bestämmelsen, varigenom en i god tro företagen avverkning skulle kriminali- 

 seras. Jag vill bestämt understryka olämpligheten av att med hänsyn till den 

 ståndpunkt, varpå den skogliga insikten hos flertalet skogsägare befinner sig, 

 på ett dylikt sätt till brottslig handling eller till ett lagbrott göra en avverk- 

 ning, som kanske skett i bästa avsikt. Det måste utsägas, att en sådan straff- 

 påföljd, som här stadgas, icke är ägnad att göra lagen populär. Denna lag- 

 bestämmelse är enligt min uppfattning onödig. Det är en annan väg som 

 bör beträdas för att förebygga olämplig avverkning nämligen möjligheten för 

 skogsvårdsstyrelsen att vid behov genom omedelbart avverkningsförbud stävja 

 densamma eller ock genom anvisning ang. avverkningssättet få huggningen in 

 på rätt bog. Det är på det sättet jag anser, att man bäst bör gå till väga. 

 Man bör sålunda icke med straff" belägga en i och för sig tämligen oskyldig 

 förseelse. Nu har lagförslaget i det skick, det föreligger efter lagrådets gransk- 

 ning visserligen medgivit skogsvårdsstyrelse rätt att interimistiskt utfärda av- 

 verkningsförbud, men senast en månad därefter skall förbudets berättigande 

 ])rövas genom att saken instämmes till domstol. Ett upptagande av den pro- 

 \isoriska lagens bestämmelser angående sättet för avverkningsförbuds över- 

 klagande nämligen på administrativ väg synes mig äga betydande företräden, 

 dels genom strängare saklig prövning, dels genom ett snabbare avgörande. 

 Jag anser, att man i lagförslaget i allmänhet på ett överdrivet sätt anlitat 

 domstolsvägen. 



Jag skulle alltså, i likhet med vad skogsvårdsstyrelsernas ombudsmöte i dessa 

 dagar gjort, vilja rekommendera, att den provisoriska lagens stadganden bibe- 

 hölles såtillvida, att ingen kriminalisering vidtoges beträffande en i god tro 

 gjord olämplig avverkning, men att skogsvårdsstyrelserna finge rätt att snabbt 

 ingripa med utfärdande av avverkningsförbud och att den slutliga prövningen 

 icke sker genom domstol utan hos Konungens befallningshavande. 



Vad beträffar bestämmelserna för åvägabringande av åtgärder för återväx- 

 tens betryggande vill jag likaledes såsom skogsvårdsstyrelsernas ombudsmöte 

 förorda, att 1903 års bestämmelser härutinnan måtte bibehållas. De inne- 

 hålla som bekant i stort sett följande: »Därest överenskommelse om erforder- 

 liga återväxtåtgärder icke av skogsvårdsstyrelserna kan träffas med vederbö- 

 rande, påkallar skogsvärdsstyrelsen hos Konungens befallningshavande laga 

 syn, varefter skogsvårdsstyrelsen med stöd av syninstrumentet söker för åter- 

 växten träffa överenskommelse med den ansvarige. Kommer sådan överens- 

 kommelse icke till stånd, så går saken till domstols prövning». Detta före- 

 faller mig vara den enkla, raka vägen, och det har visat sig, att under de 



