142 X MEDDELANDEN FRÄN SKOGSVARDSFÖRENINGEN 



ombudsmöte till övervägande del inriktat på att behandla det här till diskus- 

 sion upptagna förslaget till ny skogsvårdslag. Tiden för en grundligare gransk- 

 ning har emellertid visat sig alltför knapp, vilket bl. a. haft till följd att 

 ombudsmötet ej medhunnit alla olika delar av lagförslaget. När man i om- 

 budsmötets utlåtande ej finner några invändningar mot kap. 4, som handlar 

 om de svårföryngrade skogarna, får därför icke detta fattas som om anmärk- 

 ningar från skogsvårdsstyrelsehåll ej kunnat göras mot bestämmelserna i detta 

 kapitel. Tvärtom torde rätt stora invändningar kunna göras. På grund härav 

 och då det väl dessutom får anses att denna förening är särskilt lämpad att 

 diskutera just de svårföryngrade skogarna, har jag ansett mig böra begära ordet 

 för en ventilering särskilt av de för dessa skogar föreslagna lagparagraferna. 



Det har för lagstiftarna varit nödvändigt att inrymma bestämmelserna om 

 de svårföryngrade skogarna i ett särskilt kapitel. Anledningen härtill har varit, 

 att lagförslaget, såsom vi hört av inledningsföredraget, baserats på den prin- 

 cipen att skogsägarna skola ha praktiskt taget obegränsad rätt till avverkning 

 av »äldre» skog. Endast skyldigheten att spara nödig husbehovsskog och de 

 inskränkningar, som omnämnas i första mom. av § 5, utgöra sålunda hinder 

 för exploatering. När vidare en avverkning — så som återväxtparagraferna 

 här formulerats — ej kan förhindras så snart markägaren, utan att ställa någon 

 som helst säkerhet, endast lämnar en överenskommelse, framgår ganska tydligt 

 att det varit ovillkorligen nödvändigt att särskilja de svårföryngrade markerna. 



I lagförslaget heter det beträffande dessa: 



»Där i någon trakt på grund av skogsmarks belägenhet i havsbandet eller 

 på höjder eller eljest i särskilt exponerat läge eller till följd av andra natur- 

 omständigheter, såsom jordmånens beskaffenhet, jordlagrets tunnhet eller mar- 

 kens benägenhet för försumpning, det i allmänhet måste befaras, att i händelse 

 av ovarsam avverkning av befintlig skog återväxt skulle bliva oskäligt sen eller 

 underhaltig, må på framställning av skogsvårdsstyrelsen och efter förutgången 

 syn och undersökning Konungen förordna, att skog inom sådan trakt skall 

 såsom svårföryngrad vara underkastad de i 20 — 22 §§ meddelade bestämmelser». 



I det län, där jag har min tjänstgöring, har redan för ett par år sedan ett 

 dylikt område avskiljts i enlighet med de likartade bestämmelser, som finnas 

 i provisoriska skogslagen. Med den erfarenhet jag fått om förhållandena där- 

 städes, måste jag finna det anmärkningsvärt, att lagtexten är så formulerad, 

 som vi nu hört. Det synes mig nämligen egendomligt att hänsyn endast 

 tagits till jordmånens beskaffenhet, det exponerade läget o. s. v. I vStockholms 

 län, liksom å stora delar av ostkusten är dock primärorsaken till föryngrings- 

 svårigheterna en helt annan. Det är den brist på nederbörd, som vi här ha 

 att dras med, och kanske framför allt den regelbundna försommartorkan, som 

 vållar att kulturerna ha så svårt att kämpa sig fram. Att olägenheterna sedan 

 bli mest framträdande å magra och exponerade marker är självfallet. Det 

 hade emellertid varit riktigt och därför önskvärt, att man i denna paragraf 

 bland naturomständigheter inflikat ^klimatiska förhållanden» eller något dylikt. 



Det har av en föregående talare påpekats, att kap. 4 endast avser sådana 

 skogar, som kunna sägas ligga i större trakter och som äro avsedda att av- 

 skiljas såsom svårföryngrade. För de smärre dylika områden, som här och 

 var kunna finnas, är paragraf 5 avsedd att träda i funktion. 



Det är tydligt, att när en dylik större trakt skall avskiljas, det inom den- 

 samma kan och måste finnas stora områden med normal föryngringsmöjlighet, 



