DISKUSSION OM SKOGSLAGFÖRSLAGET X 143 



ja kanske hela hemman, dcär föryngringsförhållandena icke äro försvårade. 

 Trakterna måste nämhgcn avsättas i stora drag med gränser, lätta att minnas 

 och känna igen vägar, sockengränser o. s. v. Under sådana förhållanden 

 förefaller det mig, som skulle det finnas en viss fara i att utan vidare införa 

 en lag med de stränga bestämmelser, som här föreslagits. Följden bleve ju 

 i så fall, att även hemmansägare, som hade mycket begränsade områden svår- 

 föryngrad mark, ja, kanske ingen dylik alls, komme att få sin mark lagd under 

 lagens bestämmelser. Detta kan icke vara lämpligt. A andra sidan skulle 

 även följden bliva att skogsvårdsstyrelserna i vissa län — exempelvis Stock- 

 holms — skulle nödgas anställa en hel skara assistenter åt sin länsjägmästare 

 för att alla de utsyningar, som bleve en följd av lagens ikraftträdande, skulle 

 kunna medhinnas. Även detta anser jag mindre lämpligt, speciellt ur kost- 

 nadssynpunkt. 



Dessbättre torde det finnas möjlighet att undgå nu nämnda olägenheter och 

 ändock få lagen antagen i sin nuvarande form. Jag föreställer mig sålunda, 

 att man skulle kunna göra denna lagstiftning om svårföryngrade skogar fakul- 

 tativ, d. v. s. att lagen icke skulle träda i funktion förrän skogsvårdsstyrelsen 

 förordnade om detta. På så sätt skulle man lämna skogsägarna en chance 

 och möjlighet att få sköta sina skogar utan utsyningstväng. Gjorde någon 

 sig skyldig till ovarsam avverkning kunde skogsvårdsstyrelsen ingripa. Till 

 dess hade emellertid var och en rätt att sköta sin skog. Enda tvånget bleve, 

 att detta skedde i enlighet med lagens anda. 



Utan att göra ett direkt yrkande har jag endast till dagens protokoll velat 

 hava antecknat, att det synes mig angeläget, att en dylik förmildrande bestäm- 

 melse införes i lagen. 



Professor Tor Jonson. Denna lag har ju till skillnad från 1903 års åter- 

 växt lag även det principiella syftet, att den vill skydda ungskogen. Det har dock 

 betonats från alla håll, att det är ytterst svårt att formulera bestämmelserna 

 om ungskogsskydd på sådant sätt, att man endast skyddar vad lagen verk- 

 ligen avser att skydda. Det är ju icke meningen att förbjuda avverkning av 

 mera mogen skog, men var gränsen skall sättas mellan den skog, som är fri 

 i detta avseende, och den som är avsedd att träffas av lagens bestämmelser 

 är en sak, som närmast beror på definitionen av begreppet ungskog. Det 

 måste tydligen anses vara så gott som omöjligt att åstadkomma en definition, 

 som i detta fall klarar alla detaljer. Man har emellertid i nu föreliggande 

 lagförslag försökt uppställa en definition, som i stort sett överensstämmer med 

 den, som kommitterade på sin tid föreslogo och i vilken gränsen mellan ung- 

 skog och fri skog sattes med hänsyn till fröbarhetsåldcrn. Det har av före- 

 gående talare påpekats, att detta är en synnerligen olämplig för att icke säga 

 felaktig grund och för min del skulle jag vilja säga, att denna definition är 

 sämre än ingen definition alls. 



Visserligen kan ett utbytande av begreppet ungskog, sådant det förekommer 

 i 19 18 års provisoriska skogslag, mot termen yngre skog anses som en för- 

 bättring, emedan denna senare term är vidare än begreppet ungskog, som 

 enligt bland skogsmännen gängse terminologi närmast omfattar endast så ung 

 skog att den näppeligen kan tillgodogöras och därför ingalunda är i behov av 

 skydd sådant som här åsyftas. När emellertid lagförslaget som övre gräns 

 för yngre skog uppställer »den ålder och utveckling, vid vilken självföryng- 



