I 



DISKUSSION OM SKOCISLAGFÖKSLAGK T x I 47 



skötta utan system? Jo, vi skola försöka få bättre hand om dem. 1903 års 

 lag hade det stora felet, att det icke i lagtexten stod nog tydligt vad som 

 menades med vanskötsel. I skrivelsen till Kungl. Maj:t stod det talat om 

 rovhuggning, men allmänheten läser icke motiveringar. Lagtillämpningen blev 

 naturligtvis också ganska haltande. Vi få försöka att icke i framtiden få 

 några söndertrasade bestånd och det förebygger lagförslaget i ^ 10. 



För en skogsägare, som vill vara lojal, blir det då icke några svårigheter 

 alls, och han följer mycket gärna en anvisning om skogens skötsel. En skogs- 

 lag skall för det första vara en återväxtlag och för det andra skall den för- 

 hindra skövling av skog av alla åldrar. 



I den kungl. propositionen n:r 104 finns det som förut sagts en paragraf, 

 jag tror det är § 10, där det ges definition på vanskötsel. Denna paragraf 

 är utmärkt och kompletterar bristen i 1903 års lag. 



Under kristiden tillkom det i lagen ett tillägg angående husbehovsskog, av- 

 sett att förhindra jobberi, men det är väl nu obehövligt att hava sådana be- 

 stämmelser om hur husbehovsskogen skall behandlas. Skogsägarna må väl få 

 uttaga det husbehovsvirke som de behöva. Såvitt jag förstår, kunna vi icke, 

 om förslaget om husbehovsskog upphöjes till lag, undgå att lägga upp ett stort 

 jordregister över alla de fastigheter, för vilka det måste förekomma särskild 

 övervakning av husbehovsskogen. Men jag tror, att man i så fall skulle göra 

 sig ett alldeles onödigt besvär, ty om det skulle vara någon, som i normala 

 tider har det klent ställt med husbehovsskog, så hushållar han så mycket 

 bättre med den. 



1920 var en vändpunkt i världskonjunkturerna, en ohygglig vändpunkt, 

 som vi nog icke sett maken till. Den första stöten fingo affärsmännen, indu- 

 strien och alla, som lågo inne med stora lager, vilka föllo med 67 %, mot- 

 taga. Många hade köpt aktier i industriföretag, men industrien blev urstånd- 

 satt att lämna utdelning på aktierna och de föllo till en bråkdel av sitt förra 

 värde, och bankerna, som belånat aktierna och finansierat den nödställda af- 

 färsvärlden, fingo känna på krisen i andra hand. Jordbrukarna och skogs- 

 ägarna få otvivelaktigt taga emot nästa stöt. 1920 sålde de sina produkter 

 till enormt höga priser och fingo i regel betalt. En del av dem, de förstån- 

 digaste, sitta nu ganska gott. Men under den närmaste tiden kommer nu den 

 föreslagna skogslagen och klipper av alla möjligheter för dem att hålla sig 

 uppe. Vad skall man taga till skatterna? Ja, det blir skogsvårdsstyrelserna, 

 som komma att anses vara bödeln, och jag tror verkligen att det vore lyck- 

 ligt, om riksdagen toge hänsyn till vad skogsvårdsstyrelsernas ombudsmöte 

 har sagt om lagen. Det finns, såvitt jag förstår, ingenting i vad jag nu sagt, 

 som skiljer sig ifrån vad skogsvårdsstyrelsernas ombudsmöte yttrat utom vad 

 beträffar den yngsta ungskogen. 



Till sist vill jag säga, att frågan om skydd för yngsta ungskogen måste 

 nu tagas upp. Vi måste komma ihåg, att man beträffande skogslagstiftning 

 alltid måste taga ett försiktigt steg framåt såsom 1903 men aldrig något till- 

 baka. Den som tillämpar den regeln i livet, går alltid framåt. Man skall 

 icke försöka göra hastiga kupper, ty det blir bakslag och reaktion som följd 

 därav. Alltså: skydd för den yngsta ungskogen och förbud mot vanskötsel 

 (rovhuggning) av den övriga, vidare bort med utsyningstvång vare sig det 

 gäller inrättande av kalvhagar eller avverkning till husbehov, bort med böter 



