DISKUSSION OM SKOGSLAGFÖRSLAGET x 151 



medel och att, om någon annan tjänsteman verkställt beslag, denne skall få 

 hälften av åklagareandelen. Jag vet av egen erfarenhet och även om sä inte 

 vore fallet, skulle jag ganska lätt med någon kännedom om våra folkpsyko- 

 logiska förhållanden kunna sluta mig till, att detta är en olämplig bestäm- 

 melse, och att den skulle komma att försvära arbetet på upprätthållandet av 

 skogsvårdsstyrelsernas prestige. Det finns ej heller tillräckliga skäl att här 

 uppta denna bestämmelse, som för övrigt icke ens ansågs behövlig i den till- 

 fälliga kristidslagen. Ar det däremot så, att man har grund för den tron, att 

 man inte kan få tjänstemännen att göra sin plikt fullt opartiskt utan denna 

 bestämmelse om vinstandel, då är hela lagen och den anda som vilar över 

 den förfelad. 



Skulle det ändå bli så, att denna bestämmelse går igenom, bör här emel- 

 lertid göras ett litet påpekande och det är det, att det står »dock att, där 

 någon icke åtalsberättigad verkställt beslaget, denne skall av åklagareandelen 

 undfå hälften». Detta bör naturligtvis gälla även för sådana fall, där t. ex. 

 en länsskogvaktare utan att ha gjort beslag verkställt en undersökning och 

 gjort en utredning, på grund av vilken böter och ersättning för olagligt av- 

 verkat virke utdömts. Berättigad hänsyn till tjänstemän, som icke ha åtals- 

 rätt, fordrar ett fullständigande i denna riktning. 



Det har talats om att det skulle göras försök att få Norr- och Västerbot- 

 tens läns kustland in under denna lag just nu, d. v. s. att hela frågan skulle 

 avgöras nu i ett sammanhang. Under de 12 år, som utredningsarbetet för 

 denna lag pågått, har det icke förekommit någon officiell utredning om nämnda 

 landsändas inarbetande under lagen, och att nu på så sätt ta upp den frågan 

 skulle utan tvivel bara fördröja genomförandet av det föreliggande lagförslaget. 

 När lagen väl är antagen och man vunnit något års erfarenhet om dess verk- 

 ningar, hoppas vi det blir möjligt att genom en efter förhållandena anpassad 

 tillämpning av dess bestämmelser komma fram till en lag för Norr- och Väster- 

 bottens läns kustland, som bättre än den nuvarande förordningen svarar mot 

 fordringarna på en god skogsvårdslag. 



Skogschefen Arvid Nilsson: Herr ordförande! Jag skall även denna gång 

 i huvudsak hälla mig till frågan om ungskogslagen främst för att bemöta 

 kapten de Verdier, som velat göra gällande, att den enda ungskogslag, som 

 folk över huvud taget kunde förstå här i landet, skulle vara den, som skyd- 

 dade enbart skogsbestånd, tillkomna under de senaste 18 åren med bidrag 

 av länens skogsvårdskassor. Jag vill då säga, att mitt förstånd i så fall måste 

 vara mycket mindre än »folkets». Det synes mig nämligen praktiskt omöjligt 

 att sätta i fråga en sådan lag, bl. a. därför att man ju i de olika länen har 

 lämnat bidrag till skogsodling efter mycket olika grunder, en naturlig följd 

 av gällande föreskrifter. Den ena skogsvårdsstyrelsen har icke ansett sig hava 

 råd att ekonomiskt stödja skogsodlingen i nämnvärd skala, den andra har 

 haft det något bättre ställt, den tredje ännu något bättre o. s. v. Dessa med 

 bidrag av skogsvårdsstyrelser utförda skogsodlingar äro ju ej heller kartlagda, 

 så att man kan skilja dem från andra. Det kan väl icke vara någon anled- 

 ning att åvägabringa en lag, som är av så olika räckvidd inom olika län, 

 bara därför att skogsvårdsstyrelserna hava förfarit olika. 



Under diskussionerna om införandet av en imgskogslag har man ju åsyftat 

 att få en lag, som praktiskt sett betydde något för det växande skogskapita- 



