152x MEDDELANDEN FRÄN SKOGSVARDSFÖRENINGEN 



lets bevarande. Dessa av kapten de Verdier omhuldade, högst 1 8-åriga en- 

 staka bestånd kunna väl knappast kallas ungskogar ännu. De äro väl mera 

 att hänföra till plantskogar. Kapten de Verdiers förslag gäller alltså icke 

 en ungskogslag i den mening, man allmänt avser, när man talar om ung- 

 skogslag. 



Något nationalekonomiskt intresse att skydda just dessa plantskogsbeständ 

 förefinnes väl icke heller. Det är ju i allmänhet icke statens pengar, som 

 gått till dessa skogskulturer, utan avverkarnas och skogsägarnas skogsvårds- 

 avgifter. 



Med anledning av kapten de A'erdiers yttrande får jag upprepa, vad jag 

 nyss yttrade beträffande hemmansägarna, att de icke visat några större in- 

 vändningar emot dessa lagsträvanden, fastän dessa strävanden förelegat under 

 många år. 



Kapten de Verdier åberopade såsom något ofantligt avskräckande inför 

 denna skogslag den omständigheten, att de ekonomiska mognadsåldrar, som 

 en lag till skydd för ung och medelålders skog skulle tillämpa, blevo så höga, 

 att de skadade cellulosaindustriens skäliga råvarubehov till förmån för en, 

 enligt kapten de Verdiers mening, numera mindrevärdig sågverksindustris rå- 

 varutillförsel. Kapten de Verdier hade tydligen icke tillfälle att åhöra lektor 

 Kinnmans föredrag på Imperialbiografen i går. Där fingo vi klarlagt, att det 

 med största sannolikhet icke vore på sin plats att i cellulosaindustriens in- 

 tresse begära en sänkning av omloppstider, utan tvärtom påpekades, att hittills 

 föreliggande undersökningsresultat beträffande vedens cellulosahalt m. m. vid 

 oUka åldrar hos stammar eller stamdelar tydde på, att man på cellulosahåll 

 tagit fullkomligt miste, när man trott sig handla till eget och skogarnas bästa 

 genom att begränsa massavedsskogarnas omloppstider, bara därför att man 

 nådde användbara massvedsdimensioner på kortare tider än vanliga omloppstider. 



I varje fall gäller det ju här en sorts ekonomiska »halvmognadsåldrar». 

 Om en objektiv omloppstidsberäkning för en mark å viss ort med anlitande 

 av föreliggande industriers råvarupriser giver relativt hög eller relativt låg 

 omloppstid, avser ju lagen icke att skydda skogen intill på så sätt ernådd 

 mognadsålder utan blott t. o. m. denna ålders medelålder, som nyss nämnts. 

 Vid dessa beräkningar far ju ej heller någon speciell industri givas någon 

 annan företrädesrätt än den, som naturligen följer med en mycket omfattande 

 och bestående industris större förmåga att betala skogsprodukter. Cellulosa- 

 industrien kan alltså icke förväntas lida skada av den ifrågasatta lagen. 



De sekundära skogstyperna, som kapten de Verdier talade om, äro natur- 

 ligtvis besvärliga faktorer vid lagtillämpningen, därför att den reda och över- 

 blick över tillväxtförhållandena, som man har i de likåldriga och ursprungliga 

 bestånden, icke längre förefinnes, när det gäller dessa olikåriga eller härledda 

 bestånd. Men då kapten de Verdier nämnde, att hans skogsvårdsstyrelse 

 ansett ett skogsbestånd icke vara ungskog, bara därför att skogen var 50 år 

 vid stubben och 25 år vid brösthöjd, så antager jag, att någon felsägning 

 föreligger beträftande beskrivningen på skogen. Jag utgår nämligen ifrån, 

 att en sådan skog uppenbarligen har den primära ungskogens tillväxtkraft, 

 därest några säregna undantagsförhållanden icke förelegat, och att den sålunda 

 rätteligen enligt lagens mening bort behandlas såsom ungskog. Det är ju 

 emellertid, som sagt, möjligt, att -miljön» var ofullständigt eller oriktigt be- 

 skriven av kapten de Verdier, 



