DISKUSSION OM SKO(rSLAGFÖRSLAGET xl57 



gan över skogsvårdsstyrelserna finnes — måste medföra mycket väsentligt 

 olika tillämpningar inom närbelägna eller ensartade län. Tvärtom har jag 

 särskilt påpekat, att det vore helt naturligt, att lagtillämpningen blivit oenhet- 

 lig vid jämförelse mellan olika län. Jag har sålunda aldrig sagt och icke 

 heller velat antyda, att skogsvårdsstyrelserna skulle vara inkompetenta, ehuru 

 det naturligtvis skulle kunna vara bättre, om skogsvårdsstyrelserna finge ytter- 

 ligare tillskott av sakkunnig kraft, såsom ifrågasatts ifrån Skogsägareförbundet. 

 Jag vill också, gentemot vad kapten de Verdier sade, erinra om, att jag 

 även under min länsjägmästaretid framhöll behovet av en överstyrelse över 

 skogsvårdsstyrelserna, och detta fastän lagtillämpningen då bara gällde för- 

 yngringsfrågor. 



Såsom länsjägmästare råkade jag själv i situationer, då jag kände det ofant- 

 ligt plågsamt, att det icke fanns någon skoglig instans över skogsvårdssty- 

 relserna, inför vilken man kunde få lägga fram fall, där man ansågs hava 

 handlat orätt, fastän man visste med sig själv, att man i själ och hjärta menat 

 ärligt och rätt med vad man åtgjort. Vore jag länsjägmästare, så skulle jag 

 alltså ytterligare understryka behovet av ett sådant centralorgan, men det till- 

 kommer icke mig att här föra länsjägmästarnas talan men väl i någon mån 

 skogsägarnes. 



Beträffande föryngringen, som kapten de Verdier ville skydda, så erinrade 

 han om, att dessa föryngringar voro stora, och att det skydd, som han 

 åsyftade, skulle gälla icke blott, såsom jag uppfattat hans mening, de bestånd, 

 som tillkommit med stöd av skogsvårdskassorna, utan även övriga plantskogar 

 intill 1 8 år. Även om dessa plantskogsarealer äro betydande, så är frågan 

 om skydd för dem knappast aktuell för närvarande, ty det finns ingen, som 

 sätter ifråga, såvitt jag förstår, att sluthugga 1 8-åriga bestånd. 



Emot vad professor Jonson sist till en del yttrade, vill jag erinra om, att 

 ju längre man dröjer med att åstadkomma en lag med något betydande skydd 

 för det växtkraftiga skogskapitalet, desto mera spolieras skogarna och desto 

 svårare blir det att senare få igenom en lag, som betyder något. Det måste 

 vara lättare att få skydd för skogar, som finnas, än att sedan, när markerna 

 äro ännu mera skogfattiga, komma och med lagens hjälp begära, att äldre 

 skogar än de då i allmänhet befintliga skola falla under lagen. Det bleve 

 då en längre eller kortare tidsperiod, under vilken avverkningen bleve i be- 

 tydande skala stoppad. Att få fram en bättre skogsvårdslag vid ett sådant 

 sakläge torde vara praktiskt omöjligt. Det, som kan göras nu, måste man 

 också åvägabringa nu. 



Utredningen för denna nya lagstiftning har nu pågått i så många år, att 

 jag tycker det vore ledsamt, om den omnämnda riksskogstaxeringen nu skall, på 

 sätt kapten de Verdier ifrågasatte, bliva anledning till, att en bättre skogs- 

 vårdslags införande ytterligare uppskjutes. Resultatet av denna rikstaxering 

 kan icke väntas föreligga färdigt på flera år. Det kommer således att dröja 

 länge, innan vi kunna få något att bygga på från denna taxering. När resul- 

 tatet en gång föreligger, kan det ju också tvistas om, vad detta resultat i 

 förevarande avseende anvisar. 



Herr ordföranden. Jag förmodar, att diskussionen väl får utgöra svar 

 på frågan. Beslutar mötet detta? — Ja. 



