180 X RIKSDAGEN 



rörande skogsvårdsstyrelsernas kompetens. Då i de nu till riksdagen avgivna 

 förslagen skyddsskogarna icke inlagts under skogsvårdsstyrelsernas tillsyn, 

 utan bibehållits under skogistaten, torde därmed de yppade betänkligheterna 

 i väsentlig grad hava neutraliserats. I fråga om de under kommunskogs- 

 lagen hörande skogarna hava anm.ärkningarna i främsta rummet gällt, att skogs- 

 vårdsstyrelserna icke skulle förmå bedöma hushållningsplaner och därtill höran- 

 de förhållanden. Såsom jag vid framläggandet för Kungl. Maj:t av förslaget 

 till lag angående vård av kommunskogar m. fl, anförde, synas mig emellertid 

 skogsvårdsstyrelserna besitta tillräcklig kompetens för det ifrågavarande ålig- 

 gandet. Den närmaste granskningen av uppgjorda planförslag tillkommer 

 skogsvårdsstyrelsens fackutbildade tjänsteman, och styrelsens egna ledamöter 

 äro för sin uppgift intresserade män, som genom flera liknande frågors be- 

 iiandling förvärvat en icke ringa erfarenhet om även rent skogstekniska spörs- 

 mål. Härtill kommer ytterligare den säkerhet för en sakkunnig prövning, som 

 i den föreslagna lagen beretts skogsägarna genom rätt att hos domänstyrelsen 

 överklaga skogsvårdsstyrelsens beslut angående fastställelse eller ändring av 

 hushållningsplan. 



Beträffande vidare den föreslagna anordningen att skogsvårdsstyrelsernas 

 fackutbildade tjänstemän, de s. k. länsjägmästarna, i stället skulle vara leda- 

 möter av styrelserna, synes mig därmed intet vara att vinna ur ren fack- 

 kunskapssynpunkt. Däremot torde åtskilliga olägenheter bliva förenade med 

 en dylik anordning, bland annat då det gällde frågor om länsjägmästarens 

 anställningsvillkor, pensionering m. m., därvid han bleve jävig att deltaga i 

 besluten. Då det av domänstyrelsen framhållits såsom ett rättmätigt krav från 

 skogsägarnas sida, att en skogsvårdsstyrelse besutte erforderlig kompetens 

 för att självständigt bedöma skogliga frågor, kan det erinras, att såväl lands- 

 ting som hushållningssällskap till stor del bestå utav skogsägare. Dessa äro 

 sålunda även med den nuvarande sammansättningen av styrelserna i tillfälle 

 att utse ledamöter ur sakkunniga kretsar, om de så önska. Då så ej ägt rum 

 i större utsträckning än som skett, synes detta visa, att behov i sådan riktning 

 icke funnits föreligga. 



Med hänsyn till det anförda har jag icke funnit anledning föreslå någon 

 ändring uti skogsvårdsstyrelsernas sammansättning. 



De synpunkter, ur vilka en central myndighet över skogsvårdsstyrelserna 

 ansetts erforderlig eller önskvärd, hava i stort sett varit dels erhållandet av en 

 sakkunnig överinstans, dit klagan kunde föras över skogsvårdsstyrelsernas 

 beslut, och dels åstadkommandet av så stor enhetlighet i lagtillämpningen och 

 styrelsernas verksamhet i övrigt, som kunde ske utan för stort ingrepp i den 

 av lokala förhållanden betingade smidigheten. 



Vad angår den skogliga kompetensen hos de myndigheter, vilka tillerkänts 

 bestämmanderätt uti skogsvårdsfrågor, gäller enligt såväl nuvarande som före- 

 slagna bestämmelser, att frågor om reproduktionsåtgärder falla under dom- 

 stols avgörande, medan utsynings- eller tillståndsfrågor i händelse av missnöje 

 med skogsvårdsstyrelsens beslut skola prövas av länsstyrelsen och Kungl. Maj :t. 

 Då det nu påyrkats införandet av en särskild, fackutbildad besvärsinstans. 

 lärer därmed avsetts att ersätta länsstyrelsen, icke däremot vederbörande 

 domstol. Viserligen föreligger den olikheten beträffande dessa båda myndig- 

 heters befattning med hithörande frågor, att det vid domstolsförfarandet gäller 

 att avgöra, huruvida någon skyldighet föreligger att vidtaga vissa skogsvårds- 



