1 96 X SKOGSADMINISTRATION 



pokaler eller under allvarlig överläggning. Livet i skog och mark är nu en gång sådant, 

 att det alstrar friskt humör och glättig håg fjärran från småsinne och avundsamhet. Här- 

 till kommer en icke oväsentlig sak, och det är, att det goda kamratskapets grund lägges 

 redan under utbildningsåren, dä kamratlivet blomstrar i all sin prydno icke minst under det 

 praktiska arbetets dagar. De glada minnena från utbildningsårens förtrolighet och renhåriga 

 umgänge bidra till ett bevarande av samhörighetskänslan även långt sedan man skilts åt 

 och splittrats över allt Sveriges land. 



När nu en sund och god kamratanda i detta ords bästa bemärkelse alltid varit rådande 

 inom kåren, vad var då naturligare än att denna samhörighetskänsla förr eller senare skulle 

 taga sig uttryck i bildandet av ett organ, som kunde tillvarataga de gemensamma intressena 

 och samtidigt till en målmedveten strävan samla alla de spridda länkarna i kamratkedjan. 

 Så bildades då den lo april 1908 det förbund, vi alla här närvarande ha förmånen att till- 

 höra, och vilkets l6:de födelsedag vi i dag fira. 



Inför detta jubileum höves det oss enligt god hävd att kasta en blick tillbaka på de 

 gångna 15 åren och även kasta en blick mot kommande tider, och skall jag då först uppe- 

 hålla mig vid förbundets tillblivelse och de män, som närmast styrt förbundets öden, för 

 att sedan komma in pä förbundets inre organisation och en kort sammanfattning av dess 

 verksamhet. 



En extrajägmästareförening hade redan tidigare funnits med huvudsakligt ändamål att vara 

 en pensions- och sjukkassa, men denna hade för några år sedan upplösts, som jag tror, 

 emedan i samband med att dess stiftare vunnit ordinäre befordran, denna samma förening 

 ombildats till Jägmästarnas förening, som ju fortfarande verkar för nyss antydda ändamål. 

 Det nuvarande extrajägmästareförbundets startande tillgick emellertid pä följande sätt, för sä 

 vitt nu förloppet kan rekonstrueras ur ofullständiga arkivhandlingar kompletterade med av 

 mig under hand införskaffade upplysningar. 



I en cirkulärskrivelse, daterad Umeå den 17 april 1907, vände sig den egentlige initia- 

 tivtagaren Per Ödman jämte tre kamrater Curt FotrGHERc, David Grufman och Rag- 

 nar Ekm.^N till övriga kamrater i övre Norrland. De anförde där, att sedan den förra 

 föreningen upphört, den frågan trängt sig på dem, huruvida icke ett återupplivande av en 

 kamratsammanslutning nu kunde ha sitt berättigande, och skulle den föreslagna samman- 

 slutningen icke vara en ekonomisk självhjälpsförening utan avse övriga intressen. Skulle 

 det visa sig att en dylik tanke fann resonans bland de extra skogsstatstjänslemännen i Norr- 

 land, var avsikten att gemensamt med dessa inbjuda kamraterna i södra Sverige att deltaga 

 i föreningens bildande. I förbundets arkiv finnas inga handlingar, som i detalj visa, huru 

 saken närmast utvecklades, men ett organiserande av olika tjänstemannagrenar låg vid denna 

 tid så att säga i luften och tanken pä föreningsbildning inom skogsstatstjänstemannakåren 

 var redan förut aktuell, därigenom att sedan är 1906 planer förelegat på bildandet av »För- 

 eningen Sveriges ordinarie jägmästare», och det nu framkastade förslaget till en liknande 

 förening av extra tjänstemän vann därför helt naturligt genast anklang bland de norrländska 

 tjänstemännen och efter hand vanns anslutning för dessa strävanden från kamrater inom 

 övriga delar av landet, vilka pä initiativtagarnas hemställan fungerade som ett slags distrikts- 

 ombud för en ofullgången förening — in statu nascenti. Under tiden utfärdades trevare 

 mot andra tjänstemannagrupper för att redan från begynnelsen till äventyrs skapa kraft och 

 stadga åt det påtänkta barnet genom anslutning till större föreningar av civila befattnings- 

 havare i statstjänst (järnväg, post, telegraf o. s. v.). Emellertid befunnos de extra jägmästar- 

 nas intressen sä egenartade, att, när en förening slutligen kom till stånd, inga egentliga 

 meningsskiljaktigheter funnos rörande önskvärdheten av att stå på egna ben. Att beslut 

 och handling snabbt följdes åt finna vi av ett upprop från de första dagarna av år 1908. 

 I detta upprop inbjödos samtliga i statstjänst varande extra jägmästare att såsom medlemmar 

 biträda vid bildandet av »De extra jägmästarnas förening» — sedermera omdöpt till sDe extra 

 jägmästarnas förbund» — som, heter det i uppropet, »skall hava till ändamål att tillvara- 

 taga de extra skogsstatstjänstemännens gemensamma intressen samt bevara och stärka sam- 

 hörighetskänslan dem emellan». Här lyser det således fram, att, såsom jag förut betonat, 

 drivkraften vid bildandet var att söka i den starka samhörighetskänslan, och vi böra lägga 

 märke till, att just den formulering, som redan nu gavs åt förbundets syftemål, sedan också 

 i stadgarna intogs såsom viktigaste programpunkt och i oförändrat skick kvarstår ännu i 

 närvarande stund. När detta upprop utfärdades, hade som nämnt den förberedande organi- 

 sationen redan fortskridit så långt, alt ombud för olika distrikt blivit utsedda, vilka mottogo 

 anmälningar till medlemskap och distribuerade stadgeförslag. De första ombuden voro Od- 

 MAN, Grufman, Aminofk, Kollberg, Schotte, Wibeck, och Dahlberg. Jag återkommer 

 längre fram till Wibeck, men redan här vill jag nämna, att Wibeck från första början var 



