SKOGSADMINISTRATION X 197 



en av förgninilsfigurerna i föreningsarbetet och har stor del i förbundets såväl tillkomst som 

 utveckling. Det första stadgeförslaget har tydligen utarbetats av Öuman, vilken, inom paren- 

 tes sagt, borde vara särskilt hemmastadd i att fabricera paragrafer, då han avlagt hovrätts- 

 examen och förordnats som e. o. notarie i Svea hovrätt, innan han vann inträde på Om- 

 bergs skogsskola, en rätt så ovanlig kompetens för en extra jägmästare ! Sedan yttranden 

 över detta stadgeförslag avgivits, upprättades med ledning härav tvenne alternativa förslag 

 att tjäna som förhandlingsbasis vid det första officiella förbundsmötet. Slå vi upp Ödman 

 i Samzelii stora livsverk »Jägcristaten», finna vi följande bcrömliga gärning där förevigad: 

 »Under hans ordförandeskap stiftades don lo ajjril 1908 vid sammanträde pä skogsinstitutet 

 »De extra jägmästarnas förbund». 



Det var alltså pä knappt en månad när för 15 år sedan, som förbundet konstituerades å 

 gamla Skogis, och två dagar tidigare hade f. ö. »Föreningen Sveriges Ordinarie Jägmästare» 

 konstituerats å samma lokal. Vid detta de extra jägmästarnas första förbundssammanträde, som 

 bevistades av ungefär 50 medlemmar, bland vilka vi märka numera så framstående män som 

 t. ex. överdirektören ak W.Xhi.herg, professorerna Schotte, Jonson och Lundberg, t. f. 

 byråchefen Aminokk, överjägmästaren G. A. Wei.ander m. fl. rörde sig diskussionen helt 

 naturligt i huvudsak om förbundets lämpligaste omfattning och organisation, och grundlin- 

 jerna härför blevo fastslagna, varefter det uppdrogs åt en interimstyrelse alt på grundval 

 av mötesförhandlingarna utarbeta definitivt stadgeförslag. Till interimstyrelse valdes Freu- 

 iioi.M, Jonson, Rasch, Wiheck och Odman. År 1909 fastställdes därefter de stadgar, 

 som varit gällande ända tills den är 1922 företagna huvudsakligen organisationsformen be- 

 rörande stadgeändringen. I och med detta var således förbundet fast organiserat och kunde 

 gripa sig an med sin egentliga uppgift. 



Innan jag ingår på förbundets organisation och verksamhet, må det vara mig tillätet att 

 med några ord presentera några av ledarna av förbundets öden för de senare generationer, 

 som icke kommit i personlig kontakt med dessa, och högtidlighållandet kräver f. ö., att 

 även vi andra ägna en tacksamhetens tanke åt de män, som osjälviskt, plikttroget och fram- 

 gångsrikt arbetat för allas vårt gemensamma bästa. Man brukar ju säga, att ett folks hi- 

 storia är dess konungars, och jag tror att man med lika rätt kan påstå, att ett förbunds 

 historia och gärning i stort sett är den, som dess styrelse skapat, åtminstone i ett fall, dä 

 som här, styrelsen alllid kunnat glädja sig ål förbundels obegränsade förtroende, med vilket 

 följt en handlingsfrihet, som pä grund av medlemmarnas liv »i förskingringen» varit för ett 

 gott resultat lika nödvändig och lycklig, som den pålagt styrelsen stora förpliktelser och ökat 

 ansvar. 



Som första ordförande efter intcrimstyrelsens avgång fungerade vid årsmötet 1909 GusiAE 

 Adoli' Welandicr, men då han på grund av utsikt till ordinarie befordran redan följande 

 är avsade sig kandidatur till ordförandeposten, blev ju hans verksamhet av kort varaktighet 

 och det enda jag i de ofullständiga handlingarna kunnat finna, som personligen berör ho- 

 nom, är ett i 1909 års protokoll inlaget lack till honom för det utmärkta sätt, varpå han 

 lett de långa och tröttsamma mötesförhandlingarna. Sina kommande ordförande har förbun- 

 det dess bättre fått behålla var för sig under längre perioder. Från våren 19 10 till och 

 med år 1914 bekläddes posten av Denis af Wahlberg, vilken vid sistnämnda tidpunkt 

 pä grund av utnämning till revirförvaltare avgick ur förbundet. Vi minnas nog många av 

 oss, huru utomordentligt han vid sammanträdena skötte ordförandeklubban och det var inte 

 svårt alt se, all han besjälades av ett verkligt och levande intresse för förbundet, »världens 

 hittills finaste förbund», som han år 1915 skämtsamt skrev till en av de f. d. styrelsekamraterna. 

 Att AF Wahlbergs kända duglighet lämnat tydliga spår efter sig i förbundsarbetel, framgår 

 nogsamt vid ett studium av förbundsarkivel, där uti en mängd inlagor med hans namn för- 

 bundets och styrelsens åsikter framläggas på ett sakligt och värdigt sätt. Men så hade också 

 AF W.\HLBERG förmånen alt vid sin sida ha Edvard Wibeck, Redan vid 1908 och 1909 

 ars möten var Wibeck förbundels utsedde sekreterare för att vid sistnämnda möte enhälligt 

 väljas till vice ordförande. Denna post beklädde han ända till år 1915, efter vilken tid 

 val av vice ordförande icke förekommit. Som bisittare i styrelsen kvarstod Wibeck till är 

 19 1 6, då han på grund av befordran lämnade förbundet för att sedan spela en viktig roll även 

 i de ordinarie jägmästarnas sammanslutning. Vi vela alla, all Wibeck är en man, som ned- 

 lagt ett utomordentligt arbete i kårens och förbundels tjänst och han torde knappast behöva 

 någon presentation. Jag behöver endast erinra om t. ex. hans öppna och orädda framträ- 

 dande så i tal som i skrift, när det gällde att klarlägga nödvändigheten av extraordinarie- 

 syslemets begränsning. Hans uppsats om »Extraordinariesyslem eller revirdelning?» väckte 

 som bekant ett icke ringa uppseende. I den s. k. organisationskommittén tog ock Wibeck 

 en verksam del och slutredigerandet av förbundets yttrande över Norrlandskommitténs för- 



'3- Skoi^svtirds/ö reningens Tidskri/t l()23. Serien B. 



