LirrKRATUR X207 



natriumhydrat och kalk underkastas torrdestillation, så att dels ett destillat av 

 värdefulla organiska ämnen, dels en retortäterstod av soda och kalk erhålles. 

 Den till 32° Bé indunstade svartluten blandas med kalkmjölk och vitlut, 

 blandningen indunstas till 32 % vattenhalt, varefter denna tjocklut fylles i 

 tunna skikt på särskilt konstruerade etagevagnar. Dessa införas i kanalugnar, 

 där torrdestillation sker i närvaro av vattenånga. Etagerna i de olika vag- 

 narna bilda längsgående kanaler genom vagnsrader, där de i värmekammare 

 upphettade gaserna drivas fram genom en Häkt. Här erhålles dels okonden- 

 serbara gaser, dels vattenhaltigt kondensat, varur utvinnes 



25 a 30 kg metylalkohol, 



16 a 20 » aceton, 



16 a 20 » metyletylketon, 



18 kg ketonolja och lätta oljor, 



50 » tunga oljor 



och slutligen en torr destillationsåterstod av soda, kalciumkarbonat och kol. 

 Detta krossas, - löses i vanliga mixar och försättes med kalk, så att frisklut 

 erhållas. Ytterligare filtreras, så att kalkslammet blir fritt frän alkali, varefter 

 kalkslammet brännes. Därvid behövlig värme erhålles dels av de ingående 

 organiska beståndsdelarna, dels av de okondenserbara gaserna. 



De erhållna biprodukterna anses representera ett värde av 90 kr. pr ton, 

 men medföra 30 kr. ökade utgifter, vadan en behållning av 60 kr. pr ton 

 beräknas. G. K. 



Om barrvedens kvantitativa sammansättning. Av Astrid Cleve von 

 Euler. Teknisk Tidskrift, avd. Kemi, 1923, h. 15 och 19. 



Efter en översikt över tidigare uppgifter om vedens sammansättning redo- 

 gör förf. för en helt ny metod att lösa ut inkrusterna ur ved medelst klor- 

 dioxid (E. ScHMiirr och E. Graumann, Berichte der deutsch. ch. Ges. 54, 

 p. 1S60). Dessa författare beteckna som skelii/suhsfaus allt som stannar kvar 

 olöst, sedan en växtdel under upprepade behandlingar varit utsatt för uttöm- 

 mande inverkan av klordioxid i vattenlösning, som liojim åter allt det bort- 

 lösta. Enligt denna metod erhållas betydligt högre »ligninvärden» än tidi- 

 gare direkta ligninbestämningar givit vid handen (hartsfri tallved: 63,28 % 

 skelettsubstans, 36,72 °o lignin). Därvid har dock förbisetts en så viktig fel- 

 källa som vedens löslighet i vatten. 



Förf. anser det omöjligt att komma till jämförliga tal beträffande själva 

 vedsubstansens kemiska byggnad utan att utesluta t. ex. sådana i högsta grad 

 kvantitativt växlande bibeståndsdelar i vedkroppen som kådan. Gentemot det 

 hioloi^iska 7>eiibe<^reppet, som är liktydigt med hela vedkroppen hos ett organ, 

 uppställes ett kemiskt vedbegrepj); den materia varav väggarna i normala ej 

 degenererade kärl eller celler bestå. 



Hit räknas alltså: 



i) den förvedade väggsubstansens kolhydrat, 



2) häri »inkru.sterande», aromatiska ligninämnen, vilka allmänt kunna karak- 

 teriseras såsom olösliga garvämnen, 



3) ev. närvarande, lösliga garvämnen, 



4) färgämnen eller dessa motsvarande leukoföreningar. 

 Däremot böra följ. beståndsdelar i bruttoveden icke medräknas. 



