228 X SKOGSADMINISTRATION 



De skilda skogarna kunna och böra — åtminstone i allmänhet — dock behålla sina namn 

 såsom block under den gemensamma hushållsenheten, som erhåller namn efter den i enheten 

 ingående mest betydelsefulla kronoparkens namn. 



Vad särskilt domänfondens skogar beträffar, böra dessa i största möjliga utsträckning samman 

 slås. Dock böra icke små, avsides belägna skogar, förenas med större skogskomplex, därest 

 förutsättningarna ur ekonomisk synpunkt äro väsentligt olika. Likaså kan det vara av in- 

 tresse att skilja särskilt välbelägna skogar från sådana, som äga avsevärt sämre avsättnings- 

 förhållanden under förutsättning att de icke äro för små. 



Sockengränserna torde icke med nödvändighet behöva utgöra gräns för hushällsenheterna, 

 enär bevillningsdeklarationerna äro oberoende därav cch revirförvaltaren ändock bör kunna 

 avgiva deklaration till skogsaccis med ledning av virkesliggaren, där varje skog (ev. block, 

 skifte) bör hava särskilda blad. 



Däremot böra uttarrenderade lägenheter, boställen m. m. för vilka särskilda inkomstde- 

 klarationer skola avgivas, utgöra särskilda hushållsenheter. 



Statens skogar, som ej tillhöra domänfonden, men vilkas avkastning helt eller delvis ingår 

 till denna fond, nämligen kronoöverloppsmarker, civila boställens skogar, oavvittrade marker 

 och till bergshanteringens understöd anslagna skogar, få icke sammanslås med domänfonden 

 tillhöriga skogar. I regel bör en var av dessa domänfonden ej tillhöriga skogar utgöra en 

 särskild hushållsenhet. 



De ecklesiastika boställenas skogar få tillsvidare icke med varandra sammanslås till hus- 

 hållsenheler. 



Vad övriga fonders skogar beträffar, torde de, som tillhöra samma fond, ägare eller nytt- 

 janderättsinnehavare, i regel böra sammanslås, även om avsättningsförhållandena m. m. skulle 

 vara olika. 



För erhållande av ytterligare ledning vid uppgörande av ifrågavarande förslag vill Kungl. 

 styrelsen hänvisa till det av bokföringssakkunniga år 1 921 avgivna betänkande sid. 136 — 

 141. 



