248 X RIKSDAGEN 



slag och är i viss mån att beteckna som en försökslagstifliing. Det visade sig också gan- 

 ska snart, att den var i behov av en mera genomgripande omarbetning. Riksdagen tog 

 själv initiativ härtill och gjorde framställning hos Kungl. Maj:t om utarbetande av en ny 

 skogsvårdslag. Det är i anledning av detta riksdagens initiativ, som den nu föreliggande 

 samlingen av lagförslag föreligger till riksdagens behandling. 



Jag tror icke, att jag gör mig skyldig till någon överdrift, om jag säger, att detta lag- 

 komplex är en av de viktigaste frågor, ;-om riksdagen haft att behandla under de senaste 

 åren. Det är viktigt därför, att det avser att normera och ge regler för skötseln av vår 

 förnämsta och viktigaste naturtillgång, utan vilken landet icke skulle vara vad det är. Det 

 är på samma gång en ömtålig och svår lagstiftningsfråga, ty man har att å ena sidan till- 

 godose det nationalekonomiska intresse, som avser att så mycket som möjligt tillgodose det 

 allmännas rätt, och å andra sidan att icke göra större intrång i de enskildas dispositioner 

 och åtgärder, än som omständigheterna oundgängligen påkallat. Att det varit en svår 

 fråga, framgår också av de många olika lagförslag, som hava sett dagen. 



När förutvarande statsrådet Linders utarbetade de nu föreliggande propositionerna, be- 

 själades han av en ärlig strävan och önskan att rättvist tillgodose de olika intressena. Då 

 jag var den av hans kolleger, med vilken han närmast samrådde vid propositionernas ut- 

 arbetande, så har jag tillåtit mig begära ordet för att påvisa, i vilka hänseenden det från 

 den avgångna regeringens sida kan finnas något att erinra mot de av utskottet föreslagna 

 ändringarna. 



Innan jag emellertid går in på den saken, så vill jag uttala mitt uppriktiga tack och 

 erkännande till det särskilda utskott, som handlagt denna fråga och som uppenbarligen 

 besjälats av samma önskan att komma till ett positivt resultat och därvid helt lämnat 

 politiken och de enskilda intressena alldeles bakom sig. Vi så i tacksamhetsskuld till ut- 

 skottet samtliga ledamöter men alldeles särskilt till utskottets ordförande, som lett dess 

 arbete. 



Om jag går tillbaka till 1903 års lag, så var grundtanken i den god. Lagens syftemål 

 skulle vinnas främst genom upplysning, och lagen byggde därpå, att där åtgärder måste 

 vidtagas mot de enskilda skogsägarna, så skulle dessa åtgärder vidtagas av lokala organ, 

 som tillsattes i viss mån av inressenterna själva. Jag syftar här på skogsvårdsstyrelserna. 

 Denna grundtanke om självansvar och upplysning har visat sig hållbar och har också bibe- 

 hållits i det nu föreliggande förslaget. Däremot har 1903 års Ug visat sig icke tillfyllest- 

 görande i andra hänseenden. Den förnämsta bristen är nog den, att lagen endast är en 

 återväxtlag. Den tager icke någon hänsyn till önskvärdheten av att bevara det växande 

 skogskapitalet, då detta befinner sig i sin bästa utveckling och då det är nationalekono- 

 miskt förkastligt att avverka detsamma. Men även med hänsyn till återväxtbestämmel- 

 serna har 1903 års lag visat åtskilliga brister. Den nu föreliggande propositionen har av- 

 sett att bota bristerna i båda nu angivna hänseenden, och om utskottets betänkande kan 

 man säga, att även om det i många stycken avviker från propositionen det dock bygger i 

 stort sett på samma grundprinciper som denna. 



Jag uttalade nyss mitt erkännande åt utskottet för dess arbete, men därmed är naturligt- 

 vis ingalunda sagt, att jag i sak delar utskottets mening i alla punkter. Det är klart, att 

 det om en sådan fråga måste bliva många och olika meningar. Det gäller emellertid att 

 söka bemästra den egna kritiklusten. Har man sett huru många olika förslag, som före- 

 ligga, måste man säga sig, att man ingalunda får känna sig säker och övertygad om riktig- 

 heten av sin egen mening, och att man, om man skall kunna komma till ett positivt resul- 

 tat, mera måste söka taga skäl än giva skäl. 



Det är med denna utgångspunkt, som jag nu vill gå till en granskning av utskottsutlå- 

 tandet. 



Den först föredragna punkten gäller det av Kungl. Maj:t framlagda lagförslaget an- 

 gående vård av kommunskogar m. m., som avstyrkts av särskilda utskottet. Jag tror icke, 

 att jag tager miste, om jag säger, att utskottets ståndpunkt härutinnan blivit beroende av 

 dess sätt att se på frågan, huruvida särskilda bestämmelser äro erforderliga för vård av 

 fideikommisskogar eller icke. Utskottet har i detta avseende ansett, att för fideikommiss- 

 skogarna endast behövas samma bestämmelser, som för enskilda skogar i allmänhet ; och 

 med denna utgångspunkt har utskottet ansett tillräckliga skäl icke föreligga för antagandet 

 av lagförslaget i övrigt. 



Jag har i denna del en annan mening än utskottet. Man må ha vilken uppfattning man 

 vill om lämpligheten av fideikommissinstitutionen, men så länge den finns, anser jag, att 

 det från det allmännas sida finns skyldighet att se till, att av det växande skogskapitalet 

 icke för tillfället förbrukas mera, än som kan anses vara förenligt med en nyttjanderätt 



