250 X RIKSDAGEN 



några tvångsmedel mot dessa, så hade det synts mig, att en undantagsställning för skogs- 

 vårdssällskapen kunde innebära en viss risk, om en enskild delägare icke skötte sina sko- 

 gar ; särskilt hade risk härför synts mig vara för handen om skogarna växlat ägare. 



Emellertid har min uppmäiksamhet fästs vid att jag utgått från en oriktig förutsätt- 

 ning.. I skogsvårdssällskapen få icke finnas enskilda delägare utan endast kommuner och 

 andra samfälligheter. Därmed har grunden för min nyss antydda uppfattning förfallit. 

 Jag medger, att skälen för och emot kunna väga g?.nska jämnt, men ett skäl, som talar 

 ganska starkt till förmån för en undantagsställning för skogsvårdssällskapen, har i dag på 

 morgonen för mig framhållits, och det är att Göteborgs skogvårdssällskap sträcker sin 

 verksamhet inom icke mindre än 14 olika skogsvårdsstyrelsers område. Det är givet, att 

 olika skogsvårdsstyrelser i viss mån tillämpa olika principer, och det skulle givetvis i avse- 

 värd grad försvåra skogsvårdssällskapets verksamhet, om det skulle behöva följa olika 

 direktiv från olika håll. Jag tror därför, att det icke är mer än rätt, att man visar skogs- 

 vårdssällskapen det förtroendet att medgiva dem en undantagsställning. Jag har därför 

 nu velat säga, att jag i dag kommer att lägga min röst för herr Lindmans m. fl. reservation 

 till förmån för en friare ställning för skogsvårdssällskapen. 



Det nu sagda gäller skogsvårdslagens tillämplighetsområde. Med avseende på lagens in- 

 gripande i hushållningen i de skogar, som falla under densamma, kan man säga, att ut- 

 skottsutlåtandet bygger på i stort sett samma principer som propositionen, men det har i 

 utskottet gjorts åtskilliga uppmjukningar och jämkningar med hänsyn till olika enskilda 

 jordägare. Jag skulle om dessa ändringar vilja säga, att somliga innebära förbättringar, i 

 vissa fall tycker jag, att propositionen var lika bra, i andra hänseenden åter tror jag, att 

 propositionen intog den riktigare ståndpunkten. Med hänsyn till önskvärdheten att komma 

 (ill ett resultat och få en lösning av frågan, vill jag emellertid icke här driva en av- 

 vikande mening mer än i ett enda hänseende. 



Det gäller 5 § i det föreliggar-de förslaget. Enligt propositionen skulle vanlig salu- 

 avverkning av äldre skog icke utan skogsvårdsstyrelses tillstånd äga rum, om fastigheten 

 därigenom skulle komma att för framtiden lida brist på behövlig skog efter ortens förhål- 

 landen. Häri har nu utskottet föreslagit den ändring, att sådan avverkning icke utan till- 

 stånd finge ske, om fastigheten därigenom skulle för framtiden lida brist på husbehovsskog 

 efter ortens förhållanden. .Söker man efter anledningen till ändringen, återfinnes denna 

 i en motion, som är omnämnd på sidan 26 i utskottsutlåtandet. Där säges det i ett referat 

 av motionen, att med utrycket »behövlig skog» förmodligen avsåges detsamma som husbe- 

 hovsskog, men att detta dock ej tydligt framginge. Man torde kunna tolka uttrycket »be- 

 hövlig skog efter ortens förhållanden» även så, att det skulle i sig jämväl innesluta s. k. 

 stödskog, d. v. s. avsaluskog i den omfattning, som krävdes för att stödja fastighetens 

 jordbruk. Med en sådan tolkning skulle andra stycket av paragrafen innebära, att i viss 

 mån uthålligt skogsbruk skulle bedrivas även vid hemmanens avsaluskogar. Detta resone- 

 mang har utskottet gjort till sitt och med utgångspunkt därifrån föreslagit den nyss 

 nämnda ändringen. Jag tror, att för södra och mellersta Sveriges del betyda de olika 

 formuleringarna ingenting. Där kunna i allmänhet jordbruken, om de äro av tillräcklig 

 storlek, reda sig själva, och »behövlig skog efter ortens förhållanden» innebär ingenting 

 annat än tillgång på husbehovsskog. Men för norra Sverige, för större delen av Norrland, 

 torde frågan ligga på annat sätt. Där är ofta jodbruket knappast bärkraftigt i och för sig, 

 utan bönderna måste ha tillgång till skog, som de kunna sälja då och då och på det sättet 

 hjälpa upp sin ekonomi. Propositionen i denna del ger uttryck åt samma tankegång som 

 1906 års lag angående förbud i vissa fall för bolag och föreningar att förvärva odlingsom- 

 råden eller stödskog. Enligt den lagen undantagas för varje hemman vissa minimiarealer, 

 som bolag icke få köpa. Dessa arealer äro så pass stort tilltagna, att de icke avse att 

 bereda enbart tillgång till husbehovsskog utan jämväl till skog till avsalu. Detta ligger 

 ju också i begreppet stödskog. Men vad har man för nytta av en sådan stödskog, ifall 

 den får kalavverkas? Den tanke, som legat till grund för propositionen i denna del, är 

 önskan att skapa förutsättningar för besuttna jordbruk. Jag tror, att den tankegången 

 måste av de närvarande erkännas vara riktig, och jag vill verkligen vädja till kammarens 

 ledamöter att under de överläggningar, som följa i dag, taga under övervägande, om de 

 icke kunna finna tillräckliga skäl att i detta avseende följa propositionen och icke ut- 

 skottsbetänkandet. Detta är blott ett ringa steg för att förekomma skogsskövlingar och 

 förhindra, att hemmanens skogar alltför mycket exploateras av rena spekulanter, ett steg 

 att bevara skogen såsom ett stöd åt bondeklassen. I övrigt vill jag lämna utskottsförslaget 

 i vad det avser omfånget av de åtgärder, som må kunna vidtagas mot jordägarna, utan 

 anmärkning. 



