SKOGSVÅRDSLAGARNAS ANTAGANDE 26 MAJ 1923 x251 



Utskottets största jämkningar i propositionen avse måhända det rent processuella för- 

 farandet, taget i vidsträckt bemärkele. Den första och den viktigaste frågan är, huruvida 

 ett ingripande skall ske genom domstol eller genom administrativ myndighet. Här har man 

 att väga mot varandra, å ena sid^n behövligheten av ett snabbt ingripande och ett snabbt 

 avgörande av föreliggande tvistefrågor och å andra sidan behövligheten av rättssäkerhet 

 för de enskilda skogsägarna. Propositionen har i detta avseende intagit en mellanstånd- 

 punkt. Man har, diir det ansetts vara särskild brådska, lagt avgörandet i administrativ 

 myndighets hand, men i andra hänseenden hänvisat avgörandet till domstol. Lagrådet har 

 lagt den största vikten vid rättssäkerheten och förordat en utsträckt tillämpning av dom- 

 stolsförfarandet, under det att hos utskottet däremot den motsatta ståndpunken blivit över- 

 vägande. Då i utskottet suttit representanter för olika intressen, såväl skogsägare- som 

 skogsvårdsintressena, och man där enat sig om, att det viktigaste är att få ett snabbt av- 

 görande till stånd, så kan jag icke se, att det mot den ståndpunkten bör vara något att er- 

 inra från den nu avgångna regeringens sida. 



Det är däremot en annan sak, som jag måste inlägga en gensaga mot och det är frågan 

 cm den så kallade tysta förmånsrätten. I i8 § i propositionen återfinnes en föreskrift 

 därom, att i händelse fastighet går till exekutiv försäljning, skall skogsvårdsstyrelse äga 

 att utfå å dens;:mma nedlagda kostnader med samma förmånsrätt som i 17 kap., 6 § 

 handelsbalken stadgas för avgäld av fast egendom. Mot detta förslag har utskottet gjort 

 vissa erinringar. Förslaget är hämtat från kommitténs utkast. Utskottet erinrar, icke utan 

 fog, att, såsom propositionen har lagts, finns icke samma behövlighet för bestämmelsen, 

 enär skogsvårdsstyrelse enligt propositionen har större möjlighet att utfå ersättning än 

 enligt kommittebetänkandet på den grund att propositionen lämnar skogsvårdsstyrelse möj- 

 lighet att vända sig gent emot flera personer. Emellertid är det givet, att detta, som ut- 

 skottet också medger, icke innebär full trygghet för skogsvårdsstyrelserna att utfå av dem 

 nedlagda kostnader. De betänkligheter, som av utskottet ändock framförts mot propositio- 

 nen, grunda sig därpå, att man varit rädd för att genom en dylik bestämmelse rubba 

 fastighetskrediten och särskilt försvåra kreditgivningen i fråga om skogsfastigheter. Ut- 

 skottet har föreslagit en annan väg, som delvis skulle kunna hjälpa skogsvårdsstyrelserna, 

 men som dock ingalunda i alla fall bereder dem säkerhet för nedlagda kostnader. Kvar 

 står alltid ett riskmoment och frågan är då, om icke detta är tillräckligt stort för att 

 man bör återfalla på propositionens bestänmielse, som avser att bereda full trygghet för 

 skogsvårdsstyrelserna. ► 



De betänkligheter, som rests mot propositionen, torde bäst ha kommit till uttryck i lag- 

 rådets anförande, där det säges: »En sådan förmånsrätt vore, såsom ock med skärpa 

 framhållits av skogsvårdsstyrelsernas delegerade och av domänstyrelsen, av beskaffenhet att 

 i betänklig mån rubba fastighetskrediten. Det kunde väl vara sant, att av skogsvårds- 

 styrelsen föranstaltade reproduktionsåtgärder i viss mån kunde öka fastighetens värde, 

 men sådan ökning vore dock till sin storlek mycket oviss, beroende, som den vore, av 

 åtskilliga faktorer, vilkas inverkan vore vansklig att bedöma.» Hela meningsskiljaktig- 

 heten bottnar sålunda däri, att man befarat, det vidtagna reproduktionsåtgärder icke skulle 

 öka fastighetens värde med samma belopp som de nedlagda kostnaderna, och att alltså 

 inteckningshavarna skulle komma i en sämre ställning genom denna tänkta panträtt. Men 

 hur ställer det sig i verkligheten i denna del ? Jag tror inte, att farhågorna ha någon 

 verklig grund. Detta belyses bäst med ett exempel. Låt oss antaga, att en fastighet är 

 intecknad för 25,000 kronor. Nyligen har å densamma verkställts en avverkning. Någon 

 återplantering har ännu icke skett, men de kulturåtgärder, som erfordras, kunna beräknas 

 betinga en kostnad av exempelvis 2,000 kronor. Fastigheten utbjudes på exekutiv för- 

 säljning. Auktionskostnader och övriga avgifter, som skola gå före inteckningar, kunna 

 beräknas till, låt oss säga, 2,000 kronor. Om fastigheten säljes för 27,000 kronor, så blir 

 fördelningen av köpesumman den, att till auktionskostnadcr och avgälder, som skola täc- 

 kas före inteckningarna, utgå 2,000 kronor och till inteckningshavare 25,000 kronor, d. v. s. 

 inteckningshavarna få jämnt betalt för sina fordringar. Den, som köper en sådan fastig- 

 het, måste emellertid taga hänsyn till, att kulturåtgärder ännu icke vidtagits. Enligt 12 § 

 i propositionen och 11 § i utskottsförslaget, som i den delen sammanfalla, skall nämligen 

 skogsmarksägaren vara ansvarig för vidtagande av de åtgärder, som äro erforderliga för 

 betryggande av skogsåterväxten. Den, som köper fastigheten, vet alltså, att han har att 

 verkställa dessa kulturåtgärder och att de komma att kosta honom i detta fallet 2,000 

 kronor. Då han avger sitt anbud, måste han kalkylera härmed och därför sätta anbudet 

 2,000 kronor lägre än det belopp, som fastigheten betingar, sedan kulturåtgärderna äro 

 vidtagna. Blir då förhållandet ett annat, ifall kulturåtgärderna varit vidtagna före för- 



