252 X RIKSDAGEN 



säljningen? Då är ju den nye ägaren befriad från att vidtaga dessa kulturåtgärder, som 

 skulle kosta honom 2,000 kronor. Han kan alltså i sitt anbud gå 2,000 kronor högre och 

 i stället för 27,000 kronor kan han betala 29,000 kronor för fastigheten. Hur skall då 

 denna köpeskilling av 29,000 kronor fördelas? 2,000 kronor avgå, som jag nämnde, till 

 auktionskostnader och en del andra avgälder, 2,000 kronor gå till täckande av skogsvårds- 

 styrelsens kostnader och sedan återstå i alla fall 25,000 kronor till inteckningshavarna, 

 som även då få sin rätt fullt ut. Jag förstår, att man från juiisthåll haft betänkligheter 

 mot detta förslag. Jag vill ingalunda sticka under stol med, att jag själv ställde mig 

 ganska betänksam, då jag hade att taga ståndpunkt till frågan. Det är ju så, att vi 

 jurister anses mycket formella av oss och vi lära icke se till realiteterna. Vi äro så for- 

 mella, att det bara finns en kategori människor, som är mera formell, och det är »icke 

 jurister», då de skola taga befattning med lagar och författningar. Men vill man se till 

 innebörden och bortse från den formella sidan, så tror jag, att dåvarande statsrådet 

 Linders, som var intresserad av denna fråga, verkligen hade rätt i, att det inte fanns 

 någon reell grund för farhågan, att fastighetskrediten skulle försvåras och inteckningarnas 

 säkerhet rubbas. 



Om jag skulle sammanfatta det jag nämnt, så finner jag det mycket önskligt, ifall 

 kammaren i avseende å avfattningen av 5 § andra stycket samt med avseende på säker- 

 ställandet av skogsvårdsstyrelerna för deras utgifter ville följa propositionen; vidare finner 

 jag starka skäl tala för den reservation, som avgivits av herr Lindman m. fl. till förmån 

 för en friare ställning för skogsvårdssällskapen. Men jag vill också säga, att det allra 

 viktigaste är, att vi i denna fråga komma till ett positivt resultat och att man frånser de 

 egna önskemålen och de egna skälen. Jag tror, som jag nämnde i början av mitt anfö- 

 rande, att det är viktigare att vi i denna fråga försöka taga skäl än giva skäl, och göra 

 vi det, så skola vi under dagen komma till ett för det allmänna gagneligt resultat i de 

 nu föreliggande lagfrågorna. 



Herr J ohans son, Johan Bernhard: Herr talman! Det lagförslag, som nu ligger 

 på riksdagens bord, utgör slutakten i en lång serie av kommittéutredningar, massor av 

 yttranden och framställningar, och avser att nu ersätta 1903 års skogslag. Jag måste eniel- 

 iertid redan nu säga, att förslaget synes ingiva allvarliga betänkligheter, därest detsamma 

 i oförändrat skick skulle av riksdagen bifallas. Visserligen har utskottet gjort betydelse- 

 fulla ändringar i Kungl. Maj:ts ursprungliga förslag, vilka givetvis i ett flertal fall äro 

 ■givna förbättringar, men i vissa fall åter försämringar. Jag har i en till utskottets ut- 

 låtande fogad reservation angivit de betänkligheter jag hyser i fråga om vissa av lagens 

 bestämmelser. 



191 1 års skogslagstiftningskommitté har med avseende å en skogsvårdslags stränghet 

 indelat densamma i tre olika grupper, nämligen för det första sådana lagar, som allenast 

 avse den skogsproducerande markens bevarande i sådan egenskap och som alltså stadga 

 skyldighet att sörja för tryggandet av skogens återväxt, men i övrigt lämnar hushåll- 

 ningen med skogen fri, återväxtlagar alltså. Den andra gruppen var sådana lagar, vilka 

 sträcka sig utöver vad som nyss nämnts och avse skyddande och bevarande av befintligt 

 skogskapital, så länge detsamma befinner sig i sin livligaste tillväxt — ungskogslagar, 

 dimensionslagar — och den tredje slutligen sådana lagar, som icke heller stanna därvid 

 utan föreskriva en rationell skogsvård över huvud taget, d. v. s. skötandet av skogsmar- 

 ken och skogsbeståndet efter forstliga principer, vare sig marken är skogbevuxen eller 

 icke och vare sig beståndet utgöres av ungskog eller mogen skog. 



1903 års lag har räknats till den förstnämnda gruppen — återväxtlagarna — och som 

 en påbyggnad tillkom sedan under kristiden den provisoriska skogslagen, som tog sikte 

 på skydd av ungskogen. Det nu föreliggande lagförslaget däremot torde, ehuru man und- 

 viker att giva det en sådan prägel, böra hänföras till den sistnämnda av de tre grupperna, 

 då åt lagen givits en sådan avfattning, att när skogsvårdstyrelse så finner lämpligt, ett 

 ingripande kan göras även mot avverkning i den äldre skogen. 



För min del hyser jag den uppfattningen, att när det gäller tryggande av skogens åter- 

 växt, böra bestämmelserna göras effektiva, och jag anser även, att när ungskogen står i 

 sin livligaste tillväxt, ett visst skydd bör beredas densamma. Men när däremot skogen 

 nått över det första ungskogsstadiet, bör skogsägaren få behålla sin rätt att skörda, när i 

 alla fall kvarstår hans plikt att odla. 



I mångt och mycket har man byggt på den provisoriska skogslagen, och jag kan inte 

 finna annat, än att om det nu föreliggande lagförslaget upphöjes till lag, detta innebär, 

 att den provisoriska lagen på visst sätt upphöjes till att bliva permanent och därtill i än 

 ytterligare skärpt form. Det kan dock sättas i fråga, huruvida man bör antaga en definitiv 



