SKOGSVÅRDSLAGARNAS ANTAGANDE 26 MAJ 1923 x 255 



gräns, som för närvarande brukas, eller med andra ord alt man borde sträcka skyddet in 

 på området för den s. k. medelålders skogen. Jag vill icke bestrida, att åtskilliga av de 

 skäl, herr Johansson anfört, kunna tyckas vara nog så betydelsefulla, men man kan inte 

 undgå att finna, att från många håll, där otvivelaktigt både kunskap om och kärlek till 

 skogen är tillfinnandes, har mr.n dock förordat en högre gräns för ungskogsskyddet. Jag 

 vill påminna om, att skogsvärdsstyrelsernas utskott efter ett ingående dryftande av de 

 båda begreppen, därvid meningarna bröto sig rätt starkt mot varandra, dock till slut har 

 funnit sig övertygat om det riktiga uti att upptaga begreppet »yngre skog». Jag vill också 

 framhålla att skogsägareförbundet i sitt utlåtande över skogsvårdslagförslaget förklarat sig 

 anse, att gränsen borde läggas så, att skogen vore skyddad under hela den tid, under 

 vilken massatillväxten är livligast, d. v. s. ett stycke in i den period, som hittills beteck- 

 nats som skogens medelålder. Visserligen hör man ofta opposition mot domänstyrelsen, 

 men det är nog säkerligen inte för mycket sagt, om man betecknar domänstyrelsen som 

 rikets främsta och insiktsfullaste institution, då det gäller skogarna. Nu citerade herr 

 Johansson ett uttalande av domänstyrelsen. Jag skall också be att få citera ett yttrande 

 av densamma i fråga om ungskogen, av vilket man kan utläsa åtskilligt till förmån för 

 min uppfattning i denna fråga. Dcmänstyrelsen förklarar, att i samma mån iom allmän- 

 heten kommer till bättre insikt om vikten av att rätt vårda sin skog, kommer åldersgrän- 

 sen för begreppet ungskog att flyttas allt högre och högre upp. Detta, tycker jag, är ett 

 mycket avgörande yttrande från den sidan om skillnaden mellan dessa uttryck. 



Herr Johansson beklagade, att det saknas en definition på begreppet »yngre skog». Jag 

 delar den uppfattningen, och säkert många med mig. Det skulle otvivelaktigt ha varit 

 synnerligen bra, om man kunnat få en definition att hålla sig till. Men det har ju för- 

 sökts så oändligt mänga gånger från så gott som alla håll, där man är inne i saken, att 

 skapa en definition. Intet sådant förslag har dock ansetts tillfredsställande. Man har där- 

 för måst uppge försöket att skapa någon definition. Jag tror också, att hellre än att ha 

 en dålig definition bör man inte ha någon alls. Praxis har också visat, att man kunnat 

 reda sig utan definition, då det gällt uttrycket »ungskog», tack vare skogsvårdsstyrelsernas 

 kloka och förnuftiga handhavande av gällande bestämmelser. Jag är livligt övertygad om, 

 att skogsvårdstyrelserna komma att visa samma försiktighet och förståelse för de enskilda 

 skogsägarnas svårigheter på detta område, då det gäller införande av begreppet »yngre 

 skog». Jag har därför inte några betänkligheter alls i detta avseende. Det är klart, att all 

 början är svår, men snart nog reder det upp sig, liksom det gjorde, då det gällde begrep- 

 pet »ungskog». 



Man får ju komma ihåg, att det föreliggande förslaget till skogsvårdslag i utomordent- 

 ligt hög grad är byggt på förtroende för skogsvårdsstyrelsernas klokhet och insikt. Man har 

 nog all anledning att tro, att dessa styrelser komma att alldeles särskilt bemöda sig om att 

 icke spilla det stora förtroende, man nu står i begrepp att giva dem. Såsom dessa sty- 

 relser hittills vårdat den uppgift, de haft sig anförtrodd, har åtminstone jag för min del 

 icke kunnat vägra dem ett fortsatt och utvidgat förtroende. Jag är viss om, att de komma 

 att gå fram med all varsamhet. Men jag vill dock i detta sammanhang till dem, som 

 möjligen ändå hysa räddhåga, säga, att utskottet föreslagit en bestämmelse, som jag tror 

 bör kunna förjaga tveksamheten, nämligen införandet av en bestämmelse, att skogsvårds- 

 styrelsernas ledamöter och tjänstemän skola anses handla under tjänstemannaansvar i sin 

 tjänsteutövning. Jag tror visserligen, att ett dylikt stadgande långt ifrån alltid är behöv- 

 ligt, men det kommer dock att skärpa varsamheten. 



För min del måste jag alltså på grund av den uppfattning, jag bildat mig efter de i 

 ämnet företedda handlingarna, yrka bifall till utskottets förslag i § 3 om införande av 

 uttrycket »yngre skog». 



Då jag nu har ordet, skall jag också be att få yttra mig något om de reservationer, jag 

 varit med om att underteckna. Utskottet har ju, som herrarna finna, ansett den kungl. 

 propositionen om förslag till lag angående vård av kommunskogar etc. ej böra bifallas. 

 Skälet härtill har i huvudsak varit, att sedan utskottet funnit, att fideikommisskogarna ej 

 borde ingå under lagförslaget, så komme övriga skogar, som skulle under lagförslaget in- 

 begripas, att vara av skäligen ringa omfattning eller av nog så liten betydelse. En dylik 

 lag skulle knappast komma att få något område för sin tillämpning. 



Vad fideikommisskogarna beträffar, så kan man knappast våga sig på att säga, att 

 någon egentlig utredning beträffande dem förekommit. Frågan om fideikommissens upp- 

 hävande har kastat sin skugga framför sig. Skogslagstiftningskommittén har framhållit, 

 att frågan om upphävande av fideikommissen låge imder utredning, och därför ej gått 

 vidare in på frågan om fideikommissens skogar. På samma sätt har den departements- 



