256 X RIKSDAGEN 



chef, som framlade den kungl. propositionen, hänvisat till att nämnda fråga låge under 

 utredning, på samma gång han meddelat, att något utlåtande eller förslag i frågan ej 

 kunde vara att förvänta under den närmaste tiden. I propositionen framhålles därför 

 allenast såsom angeläget, att man borde se till, att icke fideikommissens skogar bleve 

 spolierade under tiden. 



Nu har ju ingen under lagförslagets behandling ifrågasatt riktigheten av propositionens 

 förklaring, att man borde förekomma spoliering av fideikommissens skogar. Jag har emel- 

 lertid den uppfattningen, att vi ännu ha en avsevärd tid kvar, innan frågan om fideikom- 

 missens upphävande vinner slutgiltig lösning. Jag kan därför icke se på denna fråga som en 

 rent interimistisk fråga utan anser, att man borde ägna den en behandling, som om vi 

 hade att skaffa med dessa skogar under jämförelsevis lång tid framåt. Sedan många år 

 tillbaka har ju det kravet gjorts gällande, att lagbestämmelser skulle meddelas för att före- 

 komma, att fideikommisskogar utsattes för en sådan behandling, att därigenom skogskapi- 

 talets fortfarande avkastningsförmåga äventyrades. Ävenledes har det ansetts av vikt att 

 erhålla särskilt skydd för skogskapitalet under fardagsår eller då fideikommissrätten vore 

 föremål för tvist. De framställda kraven ha ju emellertid, så som känt är, icke vunnit 

 tillräckligt gehör. Att de ej varit obefogade, kan man dock förstå därav, att domänsty- 

 relsen redan 1904 framlade ett förslag om särskild avverkningsberäkning rörande dessa 

 skogars avkastningsförmåga, vilken borde till beloppet bestämmas och ej borde få vid 

 avverkningen överskridas. 



Det är visserligen sant, att när nu frågan cm dessa skogar var uppe hos lagrådet, har 

 detta ställt sig obenäget mot förslaget att inrangera fideikommisskogarna under det före- 

 liggande lagförslaget, men lagrådet har likväl inte velat vara med om att helt och hållet 

 släppa dessa skogar, utan lagrådet förklarar uttryckligen, att vården om fideikommissegen- 

 doms skog ej kan, särskilt med hänsyn till behovet av skydd för skogskapitalet under 

 fardagsår eller då rätten till innehav av fideikommissegendom är föremål för tvist, anses 

 fullt betryggad allenast genom tillämpning å densamma av skogsvårdslagens bestämmelser. 

 Lagrådet har därför ansett, att fideikommisskogarna borde underkastas regler i huvudsak- 

 lig överensstämmelse med domänstyrelsens nämnda förslag. 



Utskottet har emellertid helt och hållet avvisat tanken på några särbestämmelser för 

 fideikommisskogarna och gått så långt, att det förklarat sig inte ens kunna understödja 

 det av lagrådet framförda förslaget. Jag anser för min del, att utskottet i det stycket gått 

 för långt, då utskottet på sådant sätt velat lämna dessa betydande skogar, omfattande 

 icke mindre än 326,861 hektar, att skötas utan något från det allmännas sida framställt 

 krav på rationell skogshushållning. 



Med frågan om dessa skogar sammanhänger ju också den fråga, som väckts på tal av 

 herr Lindhagen i hans motion om skyldighet att å bolagsskogar samt å enskilda skogar 

 av större omfattning införa rationell skogshushållning. Denna fråga är heller inte ny. 

 Den har varit uppe vid många riksdagar. Det har v^rit så, att de båda kamrarna därvid 

 stått emot varandra. Studerar man skogslagstiftningskommitténs betänkande, finner man, att 

 kommittén länge och väl varit inne på och dryftat den frågan. Skälen för och emot den 

 av herr Lindhagen ifrågasatta skyldigheten ha blivit ställda mot varandra mycket vidlyf- 

 tigt. Det är därför klart att jag inte här kan gå in på en framställning av hela denna ut- 

 redning. Det kan vara nog att erinra om, att utskottet för sin del tyckt, att de skäl, som 

 talade emot denna skyldighet, ha vägt tyngst. Jag anser för min del, att ett uthålligt 

 skogsbruk å dessa skogar skulle vara det principiellt riktiga, och som motionären säger 

 — och däri har han nog en gammal tradition för sig — bereda landet ett stort tillskott 

 av ekonomisk kraft till gagn för jordbrukarna, arbetarebefolkningen och industrien samt 

 ej vara till någon skada utan i stället till fördel även för alla jordägare, vilka på ett var- 

 aktigt och lojalt sätt vilja tillgodose sin egendoms intressen. Hur omsorgsfull än den av 

 skogslagstiftningskommittén verkställda utredningen kan tyckas, förefaller det mig likväl, 

 som om kommittén skänkt alltför liten uppmärksamhet åt sådana intressen och hänsyn, 

 som kräva ett beaktande av denna fråga ur synpunkten av allmänt väl. Det har sagts om 

 de av herr Lindhagen påyrkade bestämmelserna om bolagsskogar och större enskilda sko- 

 gar, att det med den nuvarande lagstiftningen inte skulle gå för sig att införa en dylik 

 skyldighet. Jag är för min del ingalunda okunnig om att det nog kan resa sig väsentliga 

 hinder däremot. Men jag har dock med hänsyn till den betydelse, denna fråga har, ansett, 

 att det borde göras en förnyad utredning om denna sak. Jag har i min reservation på- 

 yrkat just en sådan utredning. Jag tror knappast, att man i längden kan komma ifrån det. 

 Som saken nu ligger, befinner jag mig emellertid i den ställningen, att jag knappast kan 

 göra någonting annat än att j'ika bifall till utskottets hemställan under punkt A ; dock med 



