SKOGSVÅRDSLAGARNAS ANTAGANDE 26 MAJ 1923 x 257 



hemställan om bifall till det förslag, som innefattas i den av mig m. fl. avgivna reser- 

 vationen. 



Det är också en annan punkt, vid vilken jag funnit mig nödsakad att avgiva en reser- 

 vation. Den gäller den mycket betydelsefulla § 5 i skogsvårdslagen. Jag avser särskilt 

 dess andra moment. Herr Nothin uppehöll sig något vid detta andra moment, och jag 

 skall icke upprepa vad han därvid framhöll. Jag har emellertid något att säga därutöver. 

 — Som herrarna finna, har utskottet föreslagit, att uttrycket »behövlig skog> skulle ut- 

 bytas mot »husbehovsskog». Det synes ju nästan genast, .då man ser dessa båda uttryck vid 

 sidan av varandra, att utbytet innebär en icke oväsentlig förändring, i det uttrycket »be- 

 hövlig skog» går längre. Men såsom nu uttrycket »behövlig skog» står där, är det ingen- 

 ting nytt. Det finns redan i den nu gällande provisoriska lagen, och det har icke kommit 

 dit av någon tillfällighet. I den första provisoriska lagen mot skövling av skog å fastig- 

 het i enskild ägo, vilken lag tillkom 1918, fanns icke uttrycket upptaget. Man hade då 

 nöjt sig med att stadga, att avverkningen ej fick strida mot grunderna för en god skogs- 

 vård. Emellertid är det väl känt för åtskilliga av dem, som voro med på den tiden, huru- 

 som detta uttryck ansågs allt för obestämt och att mångfaldiga klagomål i det stycket 

 inkommo från skogsvårdsstyrelserna. I det lagförslag, som framlades för 1Q19 års riks- 

 dag, hade därför ett förtydligande skett med just införande av uttrycket »behövlig skog 

 efter ortens förhållanden». Jordbruksutskottet, som hade frågan under sin behandling, 

 hade ingen anmärkning emot det. Det blev också av riksdagen godkänt. 



Jag kan alltså inte finna annat än att då riksdagen för blott några få år sedan i just 

 detta sammanhang gått med på uttrycket »behövlig skog» och det inte framkommit några 

 berättigade klagomål mot den tillämpning, som uttrycket i praxis erhållit, har jag icke 

 kunnat släppa propositionens förslag om uttryckets bibehållande. Jag vill för övrigt också 

 framhålla, att denna min uppfattning delas av de kommitterade, som utsagos å mötet mel- 

 lan skogsvårdsstyrelserna i riket den 25 — 28 november 1919 i det betänkande, dessa kom- 

 mitterade avgåvo över skogslagstiftningskommitténs lagförslag av den 9 december 1918. 

 Betänkandet är undertecknat av bland andra den nuvarande utrikesministern såsom kom- 

 niitterades ordförande. Uttrycket återfinnes ordagrant i i kap. i § 2 mom. av kommitte- 

 rades förslag. Kommitterade förklarade sig hava upptagit bestämmelsen från den provi- 

 soriska lagen och hava ej framställt någon som helst anmärkning mot uttrycket. 



Slutligen är det också en annan punkt, där jag reserverat mig, och den gäller frågan om 

 den s. k. tysta förmånsrätten. Denna har nu emellertid av herr Nothin på ett synner- 

 ligen ingående sätt behandlats, varför jag icke finner någon anledning att närmare ingå 

 på saken. Jag delar till fullo hans uppfattning i detta stycke. Jag kan däremot icke god- 

 taga den uppfattning, som av lagrådet och från flere andra håll uttalats, att införandet 

 av denna tysta förmånsrätt skulle på ett betänkligt sätt rubba fastighetskrediten. Tvärtom 

 står det för mig såsom alldeles ofrånkomligt, att en fastighet genom reproduktionsåtgär- 

 dernas vidtagande erhåller en förhöjning i sitt varde, som är minst lika stor som själva 

 utgiften för skogskulturen. Nu är det visserligen sant, att lagrådet velat göra denna för- 

 höjning oviss genom att säga, att förhöjningen är grundad på åtskilliga faktorer, vilkas 

 inverkan vore vansklig att bedöma. Ja, det kan nog tänkas, men jag tror, att det i verk- 

 ligheten tämligen regelbundet förhåller sig på det sättet, att en fastighet vinner i värde 

 genom reproduktionsåtgärderna. Jag tycker för min del, att det skulle vara bra mycket 

 behagligare för en skogsägare att tänka sig såsoni en yttersta åtgärd en tyst förmånsrätt 

 för en kostnad, som han av en eller annan anledning ej kan komma ut med, hellre än att, 

 såsom det av utskottet är föreslaget, ställas vid väggen med den förklaringen att först 

 skall det ställas säkerhet, innan avverkningen får börja; eventuellt kommer även ett av- 

 verkningsförbud. De är ganska egendomligt huru man så att säga skruvar sig förbi 

 denna tysta förmånsrätt. Idelige!! söker man komma förbi densamma, men hamnar lik- 

 väl ständigt i den förklaringen: med de bestämmelser, som vi tänka föreslå, äro dessa icke 

 fullt betryggande. Det är slutet. Jag har därför vunnit den uppfattningen, att vad som 

 föreslagits av skogslagstiftningskommittén och sedermera jämväl av Kungl. Maj:t, näm- 

 ligen den tysta förmånsrätten, i alla fall är den bästa garantien för skogsvårdsstyrelserna 

 att på ett betryggande sätt få sina reproduktionskostnader täckta. 



Jag skall i sinom tid vid de olika punkternas upptagande till behandling yrka bifall till 

 vad jag hemställt. 



Herr S cd crholm: Den punkt, som här närmast föreligger till kammarens behand- 

 ling, är ju frågan om antagande eller förkastande av Kungl. Maj.ts proposition med för- 

 slag till lag angående vård av kommunskogar, sockenallmänningsskogar samt vissa stiftel- 



