262 X RIKSDAGEN 



plan för dylik omloppstid. Andra möjligheter finans också i lagen ; jag skulle kunna 

 nämna dem, men jag antager, att jag icke bör upptaga kammarens tid med att framhålla 

 dem. Jag påstår, att de äro alldeles för få i förhållande till behovet, och för övrigt har 

 utskottet i lagförslaget nr ,^, därom jag nu med herr talmannens tillåtelse ber att få säga 

 ett par ord, dels genom att införa en bestämmelse, som Kungl. Maj:t icke föreslagit, och 

 dels genom att underlåta att borttaga en bestämmelse, som Kungl. Maj:t infört, fram- 

 kallat fara för att skogsvårdsstyrelserna själva skola lägga onödiga band på sig vid utöv- 

 ningen av denna fri;i prövning i de få enskilda fall, där friare prövning finns. Den ena be- 

 stämmelsen, den nyinförda, som jag anser bör strykas, är den bestämmelsen i o §, däri ut- 

 skottet uttryckligen omtalar, att skogsvårdsstyrelse är ansvarig för sina åtgärder enligt 

 allmän lag. Det är möjligt att det är så, även om det icke står infört i lagen. Av motiven 

 tycks framgå, att utskottet har den uppfattningen, men mot herr Linder vågar jag påstå, 

 att det är olämpligt att sätta denna bestämmelse i lagen, ty det innebär alltid ett på- 

 pekande för dem, som vilja trakassera skogsvårdsstyrelserna i det enskilda fallet, att hota 

 dem med åtal under erinran om det stränga ansvar, som åvilar tjänsteman i allmänhet. 

 Den andra bestämmelsen är inryckt i slutet av föregående 8 §, där det heter, att om 

 Kungl. Maj:t vägrar skogsvårdsstyrelse ansvarsfrihet, skall han förordna domänstyrelsen 

 att genom sin fiskal vidtaga åtgärder. Över huvud taget böra skogsvårdsstyrelserna icke 

 ens till skenet stå i något som helst beroende av domänstyrelsen. För min del har jag 

 förtroende för domänstyrelsens intresse för skogen, men att domänstyrelsen har samma 

 intresse, för vad man också bör intressera sig för här i livet, nämligen för fattiga män- 

 niskor, även om de äro skogsägare, det tvivlar jag på. Bestämmelsen bör bort. 



Med vad jag nu anfört beträffande förordningen angåei de skogsvårdsstyrelser, har jag 

 endast velat framhålla, att det är så mycket nödvändigare, att området för skogsvårds- 

 lagens strängare bestämmelser blir inskränkt. Att få detta område inskränkt utöver vad 

 herr Johansson i sin reservation föreslagit, vågar jag icke förvänta vara möjligt. Utan 

 att yrka avslag å lagen i dess helhet skall jag, herr talman, när vi komma till behandling 

 av 3 § ansluta mig till det ändringsyrkande, som herr Johansson framställt. 



Herr Sz>ensson, Martin: Jag skall närmast be att få uppehålla mig vid det här före- 

 liggande förslaget till skogsvårdslag och vill då göra några allmänna reflektioner samt 

 ge uttryck för den stämning jag erfar vid detta tillfälle. 



Då man skall taga ställning till denna fråga, har man att taga i övervägande å ena 

 sidan olägenheterna och de kostnader, som vållas för det allmänna genom den förvalt- 

 ningsapparat, som här måste sättas i gång, och de inskränkningar i den enskildes rörelse- 

 frihet, som bliva en konsekvens av lagen. Ä andra sidan får man taga hänsyn till den 

 bättre skogsvård, som kan åstadkommas. Det faller mig i minnet en något skämtsam 

 historia, som jag hörde en gång om en större skogsägare. En vän kom till honom och 

 sade: »Du måste skaffa dig en skogsförvaltare, ty arrendatorerna stjäla så mycket ifrån 

 dig.» »Ja», svarade han, »jag vet, att de göra det, och har även räknat ut, hur mycket 

 det kostar. Det kostar mig i,ooo kronor vad de stjäla, men skall jag skaffa mig en skogs- 

 förvaltare, kostar han mig 1,500 kronor, och det blir således dyrare.» Det låter litet 

 paradoxalt, men jag vill ändå bringa denna lilla historia i erinran; jag tror, att denne 

 man handlade ganska klokt, och jag tror, att även riksdagen skulle kunna handla på 

 samma sätt i förevarande fall. 



Det har förut riktats åtskillig kritik mot utskottets förslag, och jag har därvidlag ej 

 mycket att tillägga. Särskilt riktades den mot det begrepp, som införts, varigenom man 

 höjer åldersgränsen för de skogar, som finge avverkas till avsalu, i det nämligen uttrycket 

 »ungskog» förändrats till »yngre skog^>. Herr Sederholm bekräftade vad jag förut hade 

 tänkt mig, nämligen att denna förändring innebär en förhöjning av åldersgränsen för den 

 till avverkning tillåtna skogen. Jag delar den uppfattning, herr Bernhard Johansson i 

 Fredrikslund uttryckte, att en sådan lag kommer att verka mycket hämmande i många fall 

 för personer, som önska skaffa sig en egendom. När det gäller egnahemsbildandet eller 

 vid arvsskiften eller när en ung man med ett mindre kapital vill förvärva en egendom i 

 skogsbygden, kommer en sådan bestämmelse att stå ganska hindrande i vägen, och jag 

 understryker vad herr Sederholm sade, att under övergångstiden blir det en stagnation i 

 avverkningen på åtskilliga hemman. Nu är det också min uppfattning, att en hel del 

 hemmansägare, som icke för närvarande ha äldre skog utan i sin skogshushållning in- 

 riktat sig på avverkning av yngre skogsbestånd, komma att få betydligt minskade inkom- 

 ster av sitt skogsbruk, till dess man nått den åldersgräns lagen föreskriver. I många 

 bygder är det av stort värde att fritt förfoga över betet på hemmanet. Skogsskötseln och 

 den del av åkerbruket, som hör till boskapsskötseln, gå därvidlag hand i hand med var- 



