SKOCiSVÄRDSLAGARNAS ANTAGANDE 26 MAJ 1923 x 265 



svariKlietcriia för de enskilda i nu ifrågavarande avseende sä yniå vm möjligt. I det av- 

 seendet har man gjort den ändringen i Kungl. Maj:ts förslag, att man tillåtit husbehovs- 

 ivverkning, iiven om nian därför måste anlita annat avverkningssätt än gallring, utan att 

 tillstånd i förväg behöver begäras av skogsvårdstyrelsen. Vidare medgiver bestämmelsen 

 i 4 § en viss rörelsefrihet. Där medgives nämligen att, såvitt ordnad skogshushållnings- 

 plan finnes, avverkning av ungskog må ske även utöver gallring och för husbehov. Och 

 med den erfarenhet man vunnit om skogsvårdsstyrelsernas sätt att sköta sin grannlaga 

 uppgift tror jag, att man kan hysa den förvissningen, att skogsvårdsstyrelserna även vid 

 tillämpningen av den nya lagstiftningen komma att förfara med all den varsamhet och 

 hänsyn som de särskilda förhållandena påkalla. Jag tror således, att farhågorna i de.ssa 

 avseenden — även om det icke kan förnekas, att sådana farhågor i vissa fall äro natur- 

 liga — dock icke äro av den betydelse, att nian för den skull bör avstå från de national- 

 ekonomiska fördelar, som en lag av ifrågavarande innebörd enligt min mening måste 

 komma att medföra. 



Även i övrigt har det varit utskottet angeläget att söka se till att genom vissa änd- 

 ringar i Kungl. Maj:ts förslag borttaga eller uppmjuka sådana stadganden, som skulle 

 kunnat vara ägnade att lägga för starkt tryck på de enskilda eller att från början skapa 

 en viss avoghet mot lagen och framför allt mot de organ, skogsvårdsstyrelserna, som 

 komma att hava den huvudsakliga tillämpningen om hand. Det är givet, att denna lags 

 tillämpning, och de fördelar densamma kan komma att medföra, i väsentlig grad kommer 

 att bero av hur lagen kommer att av skogsvårdsstyrclserna tillämpas. Begreppen äro en- 

 ligt sakens natur i många avseenden så vaga, att det måste utbildas en viss praxis vid 

 sidan av lagen, som kommer att bliva reglerande för lagens tillämpning. Det är så uppen- 

 barligen angeläget, att lägga lagen så, att den såvitt möjligt kan utgöra grunden för ett 

 gott och förtroendefullt saniarbee mellan de enskilda skogsägarna och skogsvårdsstyrel- 

 serna. Ur den synpunkten har det synts utskottet angeläget att icke annat än i särskilda 

 fall, då det icke kan undgås, införa ett domstolsförfarande såsom avgörande för mellan- 

 havandet mellan skogsvårdsstyrelserna och de enskilde. Det är visserligen sant, att av- 

 görandet vid domstol i vissa fall, med de metoder som där användas, kan medföra större 

 trygghet för den enskilde än ett administrativt avgörande, men om, såsom enligt Kungl. 

 Maj:ts förslag skulle bliva förhållandet, rättegång måste anhängiggöras för varje gång 

 ett avverkningsförbud skulle bringas till tillämpning och jiimväl större delen av övriga 

 tvistiga frågor skulle hänvisas till domstol och således talrika processer uppstå mellan 

 skogsvårdsstyrelserna och de enskilde skogsägarna, skulle detta säkerligen icke vara nyttigt 

 utan lägga hinder i vjigcn fcir det önskviirda goda och förtroendefulla samarbetet dem 

 emellan. 



Vidare skulle domstolsvägen medföra stor tidsutdräkt, och det är givetvis av vikt, att 

 ärenden av ifrågavarande natur avgöras så snabbt som möjligt. Mot den av utskottet 

 i senast angivna hänseende vidtagna ändring har icke någon allmännare mening riktat sig, 

 och därför skall jag icke vidare ingå på den saken. Enahanda är förhållandet med det 

 borttagande av kriminaliseringen, som ;ir gjord i utskottets förslag. Meningen torde vara 

 tiimligen ense om, att utskottets förslag i detta hänseende är att föredraga framför Kungl. 

 Majrts, och jag har därför ingen anledning att nu närmare ingå på den saken. 



Det återstår emellertid att tala om en sak, som jag anser vara av mycket stor betydelse, 

 och det är frågan om den tysta förmånsrätten. Redan skogslagstiftningskommittén tänkte 

 sig, att man skulle giva skogsvårdsstyrelserna säkerhet för kostnader, nedlagda på re- 

 produktionsåtgärder, genom att tillskapa en panträtt i respektive fastigheter, och detta 

 förslag har upptagits av Kungl. Maj:t. Genom Kungl. Maj:ts förslag, sådant det ;ir lagt; 

 skapas för dessa kostnader en tyst förmånsrätt i fastigheten, en fordran i fastigheten, 

 som vid dess realiserande efter utmätning eller vid konkurs kommer att gå ut före pen- 

 ninginteckningarna däri. Således, en person, som har belånat en inteckning, innan denna 

 lag trätt i kraft, kan komma att stå inför den situationen att vid exekutiv försäljning av 

 den intecknade far.tigheten för hai;s inteckning ur köpeskillingen utgår belopp, med vilka 

 han icke, då han fick inteckningen i sin hand, hade någon anledning att räkna, och detta 

 belopp kan vara ganska betydligt. Det är ju allmänt bekant, att reproduktionskostnaderna 

 kunna gå till betydliga belopp, ofta till större belopp rin det värde å skogsm^vrk, som kan 

 anses utgöra normalt underlag för inteckningskredil. 



Det har nämnts, att angivna förhållandet i själva verket icke betyder så mycket, därför 

 att fastigheten ökas i värde genom de nedlagda reproduktionskostnaderna. l""ör min del 

 tror jag icke, att dclla resonemang i praktiken häller streck. Om man tänker sig ett 

 konkret f;ill: en ])crs()ii liar tagit inteckning i en fastighet, som kanske ligger upp till 



