280 X RIKSDAGEN 



att det icke :ir klart, att nian därmed vinner något tydligare och bättre uttryck för vad 

 man avser. 



Men man må använda det ena eller andra uttrycket, ungskog» eller >/yngre skog», så 

 är det betänkligt, att nian icke har klart för sig vad som menas med det ena eller andra 

 uttrycket. Vad som egentligen menas i ifrågavarande sammanhang, därom torde me- 

 ningarna vara ännu mera delade än ifråga om skillnaden mellan uttrycket »ungskog» och 

 »yngre skog». Det synes ju redan av uttalanden bland reservanterna, mtn även samtals- 

 vis får man veta, att meningarna äro ganska delade om vad som man här anser vara 

 meningen med »yngre skog» eller »ungskog». Man har sagt, att skogsvårdsstyrelscrna un- 

 der tillämpning av den provisoriska lagen kommit till en någorlunda uppfattning om vad 

 som skall menas med »ungskog». Nu säger utskottet, att det visserligen anser högst nöd- 

 vändigt och nyttigt, att i en så pass viktig lagstiftning som denna det finnes en klar och 

 koncis definition på det uttryck, som däri användes, i synnerhet när uttrycken begagnas 

 i bestämmelser, sorn kunna medföra ett viktigt ansvar och rent av ett kriminellt ansvar 

 för dem, som bryta däremot. Det förefaller mig därför, att denna definitions obefintlighet 

 innebär en ofantlig svaghet i lagförslaget. Utskottet säger visserligen självt, att vi vilja 

 ha en klar definition på vad vi mena, men avstå därifrån, ty vi kunna icke göra den, 

 men det säger samtidigt, att vi överlämna det till skogsvårdsstyrelserna. De få så små- 

 ningom genom samarbete och praxis göra klart, vad detta begrepp innebär. Jag anser, att 

 det är verkligen riskabelt och i varje fall mycket svagt, att antaga en lagstiftning på så 

 ofantligt lösa grunder. Huru bra skogsvårdsstyelserna än må vara, och jag vill giva dem 

 mitt fulla erkännande, att de flesta hittills verkat på ett alldeles utmärkt sätt, blir 

 det i allt fall ytterst beroende av vad en person, länsjägniästaren, kommer att tycka eller 

 på hans subjektiva uppfattning i olika fall. Man kan tänka sig även fall, där han icke 

 kommer att fullt sakligt bedöma saken, utan kan taga intryck av ovidkommande om- 

 ständigheter, varigenom han och skogsvårdsstyrelsen kunna komma till ett orättvist be- 

 dömande. Jag har själv i många år suttit som ordförande i en skogsvårdsstyrelse och 

 tidigare som medlem i densamma, och jag vet från den tiden, hur det förhåller sig, och 

 huru fall kunna inträffa, då man kan komma i en ganska svår belägenhet, då det gäller 

 för dem, som skola tillämpa lagen, att säga vad som verkligen är meningen med ett visst 

 uttryck i varje särskilt fall. Det förefaller mig därför, att om det också är svårt eller 

 omöjligt att få en definition, som fullt täcker begreppet, det likväl vore bättre att få 

 någon definition än ingen definition alls. I propositionen förekommer en definition. Den 

 har utskottet underkänt och anser, att det är bättre att ha ingen definition alls än att 

 taga den, och det kan ju hända, att jag i det fallet kan giva utskottet rätt. Men jag 

 undrar, om man icke skulle kunna åstadkomma en definition, som vore tillräcklig till 

 ledning för skogsvårdsstyrelserna och som skulle underlätta för dem att skapa en någor- 

 lunda fast praxis. Jag tillåter mig, herr greve och talman, att föreslå följande definition. 

 Jag tror, att den är tidigare föreslagen av någon myndighet, som yttrat sig i frågan, men 

 jag har icke kunnat återfinna densamma, och jag kan icke erinra mig det säkert, men det 

 har varit föreslaget något i den riktningen. Jag tillåter mig, som sagt, föreslå följande: 

 »Ungskog, d. v. s. sådan skog, som icke överskridit den ålder, som ungefär motsvarar 

 tredjedelen av den tid, på vilken skog i den trakt och på så beskaffad skogsmark, där 

 densamma växer, uppnår den storlek, som erfordras för sågtimmeravverkning, må icke 

 . . .» Det skulle inpassas i tredje paragrafen före slutorden »må icke» . . . »avverkas an- 

 norlunda än genom för skogens utveckling ändamålsenlig gallring». 



Herr S ederholm: Jag skulle kunna inskränka mig till att på grund av de skäl, ;om 

 jag förut anfört, yrka bifall till utskottets hemställan, men dels på grund av att herr 

 Johansson anfört några ytterligare skäl, nämligen vad som förekommit vid skogsvårdssty- 

 relsernas ombudsmöte, och dels på grund av friherre Adelswärds yttrande, får jag nu 

 något dröja vid denna fråga. Jag vill upplysa om, att när detta uttryck »ungskog» upp- 

 togs i den provisoriska lagen, utgick man ifrån, att ungskog var ett i allmänna medvetan- 

 det och även såsom fackterm begränsat uttryck, som man kunde utgå från, att skogsvårds- 

 styrelserna utan vidare skulle kunna tillämpa. Det visade sig emellertid omedelbart, att 

 så icke var fallet. Ungskogs-begreppet är icke alls det bestämda begrepp, som méin före- 

 ställer sig. Man ville på en del håll dit räkna skog på 15 — 20 år, medan många andra lik- 

 som herr Johanssons omnämnda talare ville dit hänföra skog ända upp till 40 års ålder. 

 Resultatet var att skogsvårdsstyrelserna måste sammanträda och dryfta vad de menade 

 diirmed, för att i tillämpningen och i kontakt med varandra få fram en någorlunda 

 enhetlig tillämpning i landet. Jag tror, att man kan säga, att man i det avseendet har 

 lyckats inom ett par år vinna detta mål. Min övertygelse är, att tager man uttrycket 



