282 X RIKSDAGEN 



tillämpning, att komma, fram till en ny och lämplig praxis. Jag har i mina häda tidigaru 

 anföranden redan visat, huru olika uppfattningarna även bland de skogskunniga ;iro, när 

 det gäller att tolka begreppet »yngre skog». Endast i ett avseende äro alla ense, nämligen 

 att man därmed avser att flytta åldersgränsen uppåt. Herr Sederholm sade nyss, att man 

 avsåg att flytta gränsen något uppåt. Jag har i mitt tidigare anförande citerat vad do- 

 mänstyrclsen yttrat med avseende på begreppet »ungskog», att i stort sett skulle ungsko- 

 gens övre gräns ligga mellan fyrtio och åttio år, och jag har citerat vad statsrådet i stats- 

 rådsprotokollet säger, när han släpper begreppet »ungskog» och övergår till uttrycket 

 »yngre skog». Det har han gjort för att flytta åldersgränsen uppåt, ty begreppet »ung- 

 skog» har åldersgränsen betydligt lägre, säger man, än vad man i den nu föreslagna lag- 

 stiftningen avser. 



Jag har vidare i mitt föregående anförande sökt visa, vilka ekonomiska konsekvenser, 

 som drabba enskilda, i främsta rummet de mindre skogsägarna, genom ett sådant ålders- 

 gränsens uppflyttande, denna vida marginal, som gör att nästan all skog i södra Sverige 

 faller under bestämmelsen i denna paragraf, och att således skogsvårdsstyrelserna, därest 

 de så vilja, kunna ingripa och förbjuda avverkning annorledes än, som det här står i 

 paragrafen, »genom för skogens utveckling ändamålsenlig gallring». Denna paragraf är 

 för sträng, och jag fäster synnerlig vikt vid att detta nya begrepp icke införes i lagtexten. 



Jag ber att få vidhålla mitt yrkande. 



Herr von Sn cidern: Herr talman! Då friherre Adelswärd i sift sista yttrande åter- 

 tog sitt yrkande, är det ju ingenting vidare att säga härom, men jag vill dock framhålla, 

 att uppfattningen inom utskottet var bland annat den, att det hade vaiit mycket önskligt, 

 om man där kunnat åstadkomma en antaglig definition på här omdebatterade begrepp. Då 

 så emellertid visade sig vara omöjligt, fick man släppa tanken därpå och gå fram utan 

 definition. Vad nu beträffar frågan, huruvida man skall använda beteckningen »ungskog» 

 eller x yngre skog», får jag säga, att med den allmänna uppfattning om denna lag, som 

 jag tidigare givit till känna, jag följaktligen måste yrka bifall till förslaget, att ordet 

 ?• ungskog» bibehålles. Jag vill fästa uppmärksamheten på att det under debatten åt be- 

 greppet »yngre skog» givits olika betydelse. Vi hörde nyss herr Sederholm här giva ut- 

 tryck åt den uppfattningen, att uttrycket »yngre skog» visserligen betydde någon höjning 

 av åldersgränsen, men att han för sin del trodde, att denna skulle vara ganska obetydlig. 

 När däremot vice ordföranden i utskottet här talade för en stund sedan, tillmätte han 

 förändringen av beteckningen »ungskog» till »yngre skog» den allra största betydelse. Han 

 begagnade det uttrycket, att denna ändring är för lagen av väsentlig betydelse. Jag kan 

 för min del icke frigöra mig från den uppfattningen, att då lagförslaget nu blir antaget, 

 det skulle vara klokt att bibehålla den benämning, som hittills har brukats. Man har med 

 uttrycket »ungskog» kommit till en viss praxis, och då kan man naturligtvis även med 

 uttrycket »yngre skog» komma till en sådan. Jag är därför icke rädd för alltför stor 

 skada på grund av frånvaron av definition. Vad jag däremot är rädd för, är att skogs- 

 ägarna i vissa fall, såsom jag förut framhållit, komn;a att drabbas alltför hårt, om man 

 drager in allt större och flere årsklasser inom gränsen för restriktionen. 



Jag ansluter mig till herr J. B. Johanssons yrkande. 



Herr Pers: Herr talman! Denna punkt torde vara den mest omtvistade av alla, som 

 utskottet sysselsatt sig med, och för min del stod jag i tvekan, om jag skulle ansluta mig 

 till reservationen eller till utskottsmajoriteten. Jag har emellertid anslutit mig till utskot- 

 tets slutliga formulering av paragrafen med hänsyn till de möjligheter, som dock finnas 

 angivna i följande paragraf, att kunna få avverkning även av denna yngre skog. Men 

 jag får erkänna, att herr Sederholms yttrande ökade min tveksamhet, och jag tror, att 

 man även från något annat håll har tryckt på, att här skulle åstdkommas en likformighet 

 genom samverkan mellan de olika skogsvårdsstyrelserna, en likformighet i tolkningen av 

 vad som menas med yngre skog. Jag är rädd för denna likformighet, därför att vårt 

 land är så vidsträckt och att skogsvårdsstyrelserna ha att arbeta på områden med så 

 ytterst olika förhållanden, ty när en sådan likformighet skall införas, är man i fara att 

 få en yttre, mekanisk likformighet, en likformighet, som hänför sig till vissa dimensioner 

 och vissa åldrar. 



Jag begärde egentligen ordet för att säga — ifall man under den friktion, som kommer 

 att uppstå på denna punkt, kommer att läsa våra yttranden här i dag — att när jag 

 anslutit mig till utskottet, har jag gjort det i tanke, att skogsvårdsstyrelserna skola kunna 

 tillämpa detta icke efter en yttre, mekanisk likff>rmighet utan efter olika förhållanden 

 på olika orter och med hänsyn tagen till det ekonomiska utnyttjandet av skogen, så att 

 inom sådana områden, där yngre skog, ungskog betalas på ett sätt, som gör ett hastigare 



