FÖRSLAG TILL LAG ANGÅENDE SKYDDSSKOGAR x315 



ett förhållande, som man i regel tillskrivit olämplig markbetäckning. Ställ- 

 vis synes all föryngring vara omöjliggjord på grund av svår s. k. råhumus- 

 bildning å markytan eller ock på grund av den oerhört rikliga örtvegetation, 

 som på vissa bördiga marker uppkommit efter avverkningarna. Under sådana 

 förhållanden har man kunnat i)ästå, att 1903 års skyddsskogslag för stora 

 arealer icke kan tillgodose föryngringsintresset. Detta har ansetts vara nu 

 gällande skyddsskogslags svagaste punkt. Skogslagstiftningskommittén fann 

 också efter verkställd utredning, att säkerställandet av dessa skogars återväxt 

 och framtida bestånd krävde vidtagande av härför erforderliga åtgärder, och 

 ansåg kommittén, att detta borde i lag föreskrivas. 



Domänstyrelsen har i motiven till sitt förslag till ny skyddsskogslag fram- 

 hållit nödvändigheten av, att åtgärder för underlättande av föryngringen efter 

 avverkningar inom skyddsskogsområdet vidtagas, och har styrelsen velat upp- 

 muntra skogsvårdsintresset inom området i fråga genom att i lagförslaget in- 

 föra bestämmelser om rätt för skogägarna att av allmänna medel erhålla bi- 

 drag till utförande av skogsvårds- och kulturåtgärder. 



Stödjande sig på den utredning, som förekommit om behovet och betydel- 

 sen av åtgärder för betryggandet av återväxt å skyddsskogarna, har departe- 

 mentschefen i till 1923 års riksdag avlämnad proposition med förslag till 

 skyddsskogslag funnit riktigt, att vid avverkning efter utsyning, d. v. s. i 

 regel för annat ändamål än till husbehov, reproduktionsskyldighet bör åläggas 

 skogsägaren. I det lagförslag, som sålunda förelades riksdagen, stadgar 5 § 

 bl. a.: »Dä utsyning verkställes, äger förrättningsmannen föreskriva de åt- 

 gärder, som för återväxtens betryggande prövas erforderliga.» Enligt 7 § i 

 nämnda förslag äger förrättningsmannen föreskriva den tid, inom vilken ifråga- 

 varande åtgärder skola vara vidtagna. 8 § stadgar bl. a., att om föreskrivna 

 åtgärder blivit eftersatta, äger förrättningsmannen att föranstalta om åtgärder- 

 nas vidtagande, varefter, enligt 9 §, överexekutor äger att på framställning 

 av skogsstatstjänstemannen omedelbart uttaga kostnaderna. Enligt 6 § är 

 markägaren berättigad att ur den skyddskogsfond, som skall finnas för länet, 

 i mån av tillgängliga medel erhålla bidrag till utförande av skogsvårds- och 

 kulturåtgärder. 



Som av ovanstående framgår, är Kungl. Maj:ts förslag mycket strängt av- 

 fattat. 



Hos särskilda utskottet för skogslagarnas behandling yppade sig också be- 

 tänkligheter mot förslaget, särskilt beträffande den punkt i detsamma, som 

 stadgar skyldighet för skogägarna att i vissa fall vidtaga åtgärder för be- 

 tryggande av återväxten. I sitt den 17 maj 1923 dagtecknade utlåtande har 

 utskottet bl. a. framhållit följande: 



»Av vad i denna fråga förekommit torde det otvivelaktigt hava framgått, 

 att inom skyddsskogsområdet finnas marker, där vidtagandet av skogsvårds- 

 åtgärder skulle vara av betydelse för erhållandet av återväxt å dessa marker. 

 Övervägande skäl synas ock, ehuru utskottet icke bestämt vill uttala sig därom, 

 hava förebragts för att utförandet av dylika åtgärder icke endast borde byggas 

 på markägarens fria vilja, låt vara att denna kunde uppmuntras genom läm- 

 nandet av kostnadsbidrag från det allmänna, utan att förpliktelse att vidtaga 

 åtgärder, som nyss sagts, i viss mån borde kunna åläggas en markägare i 

 samband med medgivandet av en avverkning. Även om sådan skyldighet 

 må kunna stadgas, torde emellertid i varje fall det sätt, varpå denna skyl- 



