SKOGSVÅRDSLAGARNAS ANTAGANDE 26 MAJ 1923 x 353 



till senare — utan jag vill blott påpeka, att den definition på vad som skall menas med 

 yngre skog, so-n Kungl. Maj:t hade föreslagit i propositionen, har strukits av utskottet i 

 samband med att utskottet borttagit de anfcvarsbestämmelser, som enligt Kungl. Maj:ts 

 förslag skulle gälla för den, som ;'.vverkar emot lagens bestämmelse i § 3. Över huvud 

 taget har utskottet tagit bort alla sådana ansvarsbestämmelser i fråga om avverkning, som 

 skett emot lagen, men naturligtvis har utskottet bibehållit ansvarsbestämmelserna, så snart 

 det gällt överträdande av ett avverkningsförbud eller sådana fall, där tillstånd skulle er- 

 fordras för avverkning, men avverkning skett utan att man begärt sådant tillstånd. Att 

 definitionen är borttagen beror till all väsentlig del därpå, att det är ytterligt svårt att ge 

 en riktig definition. I den kungl. propositionen hade en defnition föreslagits, som byg- 

 ger på biologiska grunder, nämligen på fröbarhetcn, som kammarens ledamöter finna vid 

 studium av utskottets förslag och propositionen. En definition, som bygger på biologiska 

 grunder, finnes icke och har åtminstone äiinu ingen uppfunnit någon sådan, som kan 

 anses tillfrcdsstälhmde. Utskottet har för sin del ansett, att det är farligare att ha en 

 definition, som kanske icke är riktig, än att icke ha någon definition alls. Utskottet har 

 därför som sagt strukit både definitionen och ansvarsbestämmelserna. 



I samband med bestämmelserna om avverkning av yngre skog kommer i nästpåföljande 

 paragraf frågan om avverkning till husbehov i sådan yngre skog. Kungl. Maj:t har före- 

 slagit, att avverkning till husbehov inom sådan yngre skog endast finge ske, om annan 

 lämplig skog icke fiuines, och även vid sådant förhållande skulle det endast få äga rum 

 i särskilda fall och med skogsvårdsstyrelsens tillstånd. Utskottet har tagit bort denna 

 bestämmelse och säger, att skogsägaren får själv bedöma den saken och sålunda avverka 

 för husbehov även i yngre skog, men han är naturligen då utsatt för risken att ett in- 

 gripande kommer att ske av skogsvårdsstyrelsen, om han företar avverkning på ett olämp- 

 ligt sätt. 



Nästa punkt av vikt gäller frågan om hur man skall behandla avverkningsförbud. I den 

 kungl. propositionen föreslås den bestämmelsen, att om avverkning sker i strid mot be- 

 stämmelserna i kap. 2, det kapitel, som handlar om avverkning, eller om det sker i strid 

 mot lämnade föreskrifter, äger skogsvårdsstyrelsen rätt att utfärda avverkningsförbud, men 

 skogsvårdsstyrelsen skall i så fall, om den vill, att förbudet skall bliva beståndande, inom 

 30 dagar stämma till domstol. Utskottet föreslår nu, att denna s. k. domstolsväg icke må 

 användas utan att man i stället skall följa den administrativa vägen, som för övrigt redan 

 nu tillämpas, och att sålunda, om skogsvårdsstyrelsen i ett fall som detta utfärdar av- 

 verkningsförbud, är detta förbud gällande utan vidare och utan varje hinder av besvär, 

 och på grund av § 31 i lagen blir det skogsägarens sak att överklaga förbudet vid domstol. 



Det torde emellertid kanske vaia skäl i att något närmare belysa, varför utskottet an- 

 sett, att domstolsvägen icke bör följas. Det egentliga skälet för att man skulle gå dom- 

 stolsvägen är naturligtvis, att det skulle medföra en större grad av rättssäkerhet, men å 

 andra sidan anser utskottet, att det på detta sätt blir långsammare och mera omständligt 

 och att man i fall sådana som dessa bör söka få en så snabb procedur som möjligt. Där- 

 till kommer, att det blir billigare att gå den administrativa vägen, och att man tror, att 

 domstolsvägen skulle föranleda ett större antal fullföljande av mål. Utskottet hyser där- 

 jämte den uppfattningen, att den administrativa vägen bör vara lika tillförlitlig och lika 

 pålitlig samt ge samma sakliga prövning som domstolsvägen. Slutligen kommer härtill 

 det odiösa för folkuppfattningen i att en person i ett fall som detta blir åtalad och ställd 

 som svarandepart inför domstol. 



Så till sist endast ännu en av de viktigare punkterna, den, som rör den tysta förmåns- 

 rätten. Då skogsvårdslagen ålägger skogsvårdsstyrelsen att i sista hand föranstalta om att 

 reproduktion av marken kommer till stånd, skall styrelsen också ha säkerhet för att den 

 får de kostnader ersatta, som den har för de åtgärder, som styrelsen på denna grund vid- 

 tager. Nu hade Kungl. Maj:t föreslagit, att fastigheten själv skulle svara för dessa kost- 

 nader därigenom, att pant erhölles i själva fastigheten. Av flera skäl, som jag får till- 

 fälle att senare under dagens lopp återkomma till, har emellertid utskottet ansett, att 

 denna tysta förmånsrätt icke bör finnas, och har därför föreslagit den till strykning, detta 

 för övrigt i full överensstämmelse mccl lagrådet, som uttalat ganska allvarliga erinringar 

 emot den tysta förmånsrätten. 



Jag vill sist endast påpeka en del små förändringar. Kammarens ledamöter skola finna, 

 att utskottet beträffande länsjägmiistarnas kompetens infört vissa lättnader gentemot Kungl. 

 Maj:ts förslag. Beträffande skogsbrand har uskottet vidare infört en bestämmelse, varige- 

 nom skogsvårdsstyrelsen skulle vid tillfällen, då en skogsägare skulle bli tvungen att vid- 

 taga alltför kostsamma reproduktionsåtgärder efter en brand, kunna ge honom dispens 



