358 X RIKSDAGEN 



ningen skulle gälla fideikommisskogcar, som voro av större betydelse, så att det för dem 

 skulle finnas fastställda hushållningsplaner. Inom utskottet var man emellertid av den 

 uppfattningen, att det icke borde dröja länge, innan frågan om fideikommissernas upp- 

 hörande komme att föreligga, och då ansåg man det icke vara skäl att taga med dessa 

 skogar. 



I anledning av den kungl. propositionen har en motion väckts av herr Lindhagen, i 

 vilken han yrkade att såväl bolag som enskilda, vilka ägde skogar av en större areal, 

 skulle vara skyldiga att hava hushållningsplan. Jag har sympatiserat med den tanken, 

 och då jag vet, att ett stort antal av våra bolag, som driva industriell trävarurörelse, 

 redan nu hava fastställda hushållningsplaner och att även en del stora enskilda skogs- 

 ägare hava sådana planer upprättade, har jag ansett, att det hade varit lyckligt, ifall ut- 

 skottet hade kunnat gå med på ett bifall även av herr Lindhagens motion och ett bifall till 

 propositionen. Jag har därför tagit mig friheten att reservera mig under punkten A) och 

 där hemställt om en skrivelse, att Kungl. Maj:t måtte upptaga den frågan till förnyad 

 utredning och då även denna fråga, huruvida icke bolag och enskilda med skogar av 

 större omfattning böra kunna åläggas hava hushållningsplaner. Frågan har så många 

 gånger diskuterats i denna kammare och är icke ny. Den var uppe redan när 1903 års 

 skogslag förekom till behandling. Jag kommer, då punkten föredrages, att framställa ett 

 yrkande om bifall till denna reservation. 



Jag skall icke längre uppehålla mig därvid utan övergå till att tala om den allmänna 

 skogsvårdslagen. Som utskottets ärade ordförande anförde, hava vi i utskottet på åtskil- 

 liga punkter vidtagit förändringar, vilka enligt min mening äro förbättringar av lagen och 

 ge den kanske mera smidighet. De göra, att den av den stora allmänheten konmier att mot- 

 tagas med bättre förståelse än vad den skulle hava gjort, ifall man hade tagit Kungl. Maj:ts 

 förslag oförändrat. Särskilt vad det gäller kriminaliseringen, nämligen att med straff be- 

 lägga förseelser mot denna lag, har ju utskottet tagit bort denna, och några straffpåföljder 

 inträda icke, förrän man antingen överträder avverkningsförbud eller överträder givna 

 meddelanden av skogsvårdsstyrelsen. Men det finnes några punkter, där jag i varje fall 

 anser, att man borde gått något längre än vad utskottet har gjort. Så i den fråga, som 

 av den föregående ärade talaren fördes fram här och som han reserverade sig på, näm- 

 ligen om man skulle bibehålla ordet yngre skog eller om man skulle återgå till det i den 

 provisoriska lagen förekommande begreppet ungskog. Det är ju klart, att begreppet »yngre 

 skog» framflyttar något skyddet av skogen, då däremot ungskogsbegreppet, som använts i 

 den provisoriska lagen, medger skogsägaren möjlighet till avverkning vid något tidigare 

 stadium. Erfarenheterna under den tid den provisoriska skogslagen har verkat hava, tror 

 jag, varit sådana, att man måste säga, att man måste gå ett litet steg längre, ifall vi inom 

 vissa trakter av landet vilja hindra, att viss skog, som icke fallit under begreppet ung- 

 skog, genast skall kunna avverkas. Jag tror, att den tid, då skogsägarna hava största 

 möjlighet att kunna få någon större ekonomisk förtjänst av sm skog, ligger just i den 

 tid då skogen går från att vara ungskog till medelålders skog, och det har också varit 

 uppe en tanke, att man skulle sätta ut att man med ungskog menade medelålders skog, 

 men då går man ännu längre upp i åldersgränsen. 



De paragrafer i denna lag som äro grundläggande för hela skogsvården äro ju denna 

 tredje paragraf och den femte paragrafen. I den tredje paragrafen stadgas det, att »yngre 

 skog må icke, utom i de fall som i 4 § säges, avverkas annorledes än genom för skogens 

 utveckling ändamålsenlig gallring». Definitionen är borttagen. Det var, som ordföranden 

 sade, mycket svårt att få en tillfredsställande definition, och det är icke absolut nöd- 

 vändigt heller, då man tagit bort ansvarsbestämmelserna för överträdandet av denna lag. 

 Jag är emellertid övertygad om, att det icke blir ) ingaste svårighet att tillämpa detta ut- 

 tryck yngre skog i framtiden, än vad det varit att tillämpa ordet ungskog i den provi- 

 soriska lagen. Det har utvecklat sig en praxis härutinnan, och jag tror man kan säga, 

 att man mycket väl vet vad som menas med ungskog såväl inom skogsmannahåll som 

 inom skogsvårdsstyrelserna. Jag är övertygad om att det icke skall dröja länge, innan 

 man har begreppet yngre skog lika klart som man för närvarande har begreppet ungskog. 



Herr Johansson i Kälkebo sade, att man här gjort en ändring i något som hade vun- 

 nit gammal hävd. Jag skall peka på en annan paragraf som man också ändrat, nämligen 

 § 5, som handlar om avverkning av skog. som icke är att anse som yngre, där det gäller 

 husbehovsskog. I den nuvarande provisoriska lagen § 3 heter det, att man får icke av- 

 verka så att fastigheten därigenom kommer att »lida brist på behövlig skog efter ortens 

 förhållanden». Samma formulering hade Kungl. Maj:t bibehållit i den femte paragrafen, 

 där samma ord återfinnas, men utskottet har ändrat detta därhän att det heter, att av- 



