SKOGSVÅRDSLAGARNAS ANTAGANDE 26 MAJ 1923 x 365 



sin skog. Man överlämnar åt skogbvårdsstyrelserna att bestämma, hur denna skog skall 

 skötas, och min erfarenhet fiån de många är jag suttit som skogsvårdsstyrelsens ordfö- 

 rande giver vid handen, att skogsvårdsstyrelserna därvidlag icke äro mäktiga att kunna 

 sköta den uppgiften. Skogsvärdsstyrelsen måste lita på sina underordnade tjänstemän 

 såsom länsjägmästare och länsskogvaktare, och därvidlag kunna många misstag begås, för 

 vilka sedan skogsvårdsstyrelsen får bära ansvaret. Det kommer således att bero på läns- 

 jägmästarna, huruvida den enskilde skogsägaren skall anses hava skött sin skog rätt eller 

 icke. Jag vågar förmena, att även om kunskapen om skogsskötseln i vårt land på senare 

 åren ökats rätt betydligt, så hava vi dock icke ännu hunnit långt på vägen till en riktig 

 skogsskötsel. Man behöver endast bevista ett sammanträde, då skogsmän äro tillsammans, 

 för att kunna konstatera, huru olika deras åsikter äro om huru man skall sköta en skog 

 för att densanmia skill bliva givande. Jag själv har för nära nog 45 år tillbaka planterat 

 skog. Jag har skött sådana skogar, så att jag skulle kunna avverka skog dar i denna 

 stund. Jag har också skött andra skogar, där jag begått misstag såväl vid planteringen 

 som vid gallringen, och av dem har jag icke haft så stor nytta. .Ansvaret för skötseln 

 av skogen måste ligga på jordägaren. Man säger, att han kan skövla sin skog. Han kan 

 hugga ned den fullständigt. Jag vågar påstå att det är det ekonomiska intresset, som 

 manar honom att söka sköta sin skog rätt. 



Jag tror att den ursprungliga tanken hos lagstiftaren, då skogsvård^styrclserna inrätta- 

 des, ej längre förverkligas. Man t;inkte sig att skogsvårdsstyrclserna och deras underord- 

 nade tjänstemän ungefär skulle sköta skogen som hushållningssällskapen handlägga ären- 

 den rörande jordbruket. Deras konsulenter skulle bedriva propaganda genom föredrag 

 och upplysningsarbete och därunder framhålla för skogsägarna, huru de skola sköta sin 

 skog till egen fördel. Sedan vi ha fått ungskogslagstiftning, ha våra länsjägmästare, på 

 många håll åtminstone, icke blivit några rådgivare. De ha genom lagstiftningen utveck- 

 lats att bliva ett slags landsfiskaler. Det är för dem lättare att åtala en skogsägare, då 

 han begår misstag, än att förebygga och rätta misstagen. Jag tror därför, att, när det 

 gäller skogslagstiftning, man bör ha mindre stränga föreskrifter än som nu föreskrivas 

 och länma mera frihet åt skogsägarna och i stället pålägga skogsvårdsstyrelserna den 

 uppgiften att väcka intresse för skogen genom att lämna upplysning beträffande skogen 

 och dess skötsel, för att därigenom ernå bättre s-kogsvård i vårt land än den som vi 

 nu hava. 



Det kan hända att man svarar mig, att ni, J,om är skåning, begriper icke den här saken. 

 Jag erkänner att det är kulturskogar, som vi äga i det landskap, som jag tillhör, och att jag 

 kanske icke förstår mig på, hur man skall sköta de stora norrländska skogarna. Jag antar 

 emellertid, att man även här hos skogsägarna skulle kunr.a väcka intresse för skogsskötsel 

 och lära dem inse, att man genom en välskött skog får det största och det ekonomiskt 

 mest fördelaktiga utbytet av sin egendom. 



Jag har velat till dagens protokoll anföra de betänkligheter, som jag haft mot en alltför 

 sträng skogsvårdslagstiftning, när det gäller skogens skötsel och skydd för dess återväxt, 

 och den dagen kanhända kommer, då riksdagen finner nödvändigt att återgå till allenast 

 en återväxtlagstiftning och ingenting annat. 



Herr andre vice talmannen övertog nu ledningen av kannr.artns förhandlingar. 



Herr Sjöblom: Herr talman! Då det här lagkomplexet i dag ligger på riksdagens 

 bord, måste jag för min del medgiva, att det är ett lagkomplex, vars verkningar djupt 

 ingripa såväl i det enskilda som ock i det offentliga ekonomiska livet. Det gäller här en 

 lagstiftning, som avser .skydd för den största naturliga ekonomiska tillgång, som vi ha 

 här i landet, nämligen våra skogar. 



Jag skall inte här ge mig in på några allmänna betraktelser över denna sak. Jag kan i 

 allt väsentligt understryka, vad utskottets ärade ordförande i början av denna diskussion 

 anfört. Jag har dock icke kunnat underlåta att begära ordet för att säga något i anledning av 

 vad här har yttrats i anledning av en av utskottets ordförande, herr Lindman, m. fl., vid 

 § 2 i utskottets utlåtande fogad reservation. Det förvånade mig ganska mycket, då jag hörde 

 herr Johanssons i Kälkebo yttrande med anledning av denna reservation. Jag föreställer 

 mig, att hans yttrande om skogssiUlsk.ipet i väsentlig mån var baserad på bristande kun- 

 skaper om, vad detta sällskap egentligen är för någonting, hur det uppkommit och verkat 

 i vårt land. Jag har därför ansett mig skyldig att här inför kammaren framhålla några 

 synpunkter härutinnan. — Detta sällskap bildades i Göteborg år 1912 under namn av Syd- 

 västra Sveriges Skogssällskap, med närmaste uppgift att tillvarataga vanvårdade, sköv- 

 lade eller i annat .avseende eftersatta skogsmarker, som erbjuda betingelser för en god 

 skogshushållning samt göra dem skogbärande och såmedelst återbörda dem till en fram- 



