SKOOSVÅRDSLAGARNAS ANTAGANDE 26 MAJ 1923 x 367 



Jag har fäst mig vid ett yttrande ur skogslagstiftningskominitténs betänkande, som av- 

 givits av en reservant i denna kommitté, landshövding Husberg. Denne uttalar däri bland 

 annat: »Lagstiftningen bör ställa sig uppmuntrande gentemot bildandet av sådana för- 

 eningar, som här avses, men fråga är, om ej utsikten att bliva underkastad ett särskilt 

 förmynderskap från det allmännas sida kan härvidlag verka hämmande.» Jag tror för 

 min personliga del, att det ligger mera i detta, än vad som kan framgå av de citerade 

 orden. Även om man resonerar som herr Johansson i Kälkebo och herr Johansson i Upp- 

 mälby, så kan man därför icke säga, att det är meningen, att detta sällskap skall få över- 

 träda den lag, som stiftats för skogsvården i landet ; av sällskapet behöver man aldrig 

 befara något sådant, då det, som jag nyss nämnde, förhåller sig så, alt sällskapet huvud- 

 sakligen har inrättat sig på att förskaffa sig förödda skogsmarker, som det kan göras skog 

 på. Men när det gäller sådana skogars kultivermg, har skogsvårdsstyrelsen att taga ini- 

 tiativet, enligt lagens bestämmelser, och de motsättningar som härigenom kunna upp- 

 komma mellan skogssällskapet och skogsvårdsstyrelserna kan man undvika genom att 

 ställa skogssällskapet utanför den allmänna skogslagen. 



Jag har av de.ssa sk;il, herr talman, för min del gått med på den reservation, som är 

 avgiven vid den här paragrafen, även om jag för mig själv måste medgiva, att det kan- 

 ske kan synas mindre lämpligt att från lagens tillämpning undantaga de skogsområden, 

 vilka ett sådant pä frivillighelens väg bildat sällskap som skogssällskapet äger. Det har 

 emellertid, då sällskapet har av Kungl. Maj:t fastställda stadgar, och dess verksamhet 

 hittills har lämnat en god garanti för fullföljandet av dess stora och ädla syften, före- 

 fallit mig, som om riksdagen kunde visa skogssällskapet det förtroendet att nu bifalla den 

 vid utskottets utlåtande vid den här paragrafen fogade reservationen. 



Jag har ett par saker till som jag skulle vilja säga ett par ord om. Vid utskottets ut- 

 låtande finnes vid § 3 fogad en reservation av ledamoten av första kammaren herr Johans- 

 son i Fredrikslund, däri det yrkas, att begreppet yngre skog i denna paragraf skulle er- 

 sättas med ordet ungskog. För min personliga del hade jag, då denna paragraf behand- 

 lades i utskottet, den uppfattningen att beteckningen ungskog hade varit bättre. Jag hade 

 den uppfattningen med hänsyn tagen till vissa delar av vårt land och särskilt provinsen 

 Småland. Jag blev emellertid gendriven av en ledamot av en skogsvårdsstyrelse från 

 nämnda provins och måste frånträda denna min uppfattning. Litet var vet väl ändå, att 

 man med begreppet yngre skog menar r^tt komma mycket högre upp i åldersklassen, innan 

 fri avverkning får äga rum, än man menar med begreppet ungskog. När jag rest genom 

 Småland, som jag gjort mycket, och sett på dess egenartade struktur 1 fråga om sätt och 

 art för sin försörjning, har jag här och var funnit mindre och större fabriker, särskilt 

 snickerifabriker och liknande. Vid dessa fabriker förbrukades en hel del av Smålands 

 skogar och i många fall kan vid deras fabrikation yngre skog till och med betecknas 

 som fördelaktigare såsom råmaterial än äldre eller gammal skog. När jag rest förbi sta- 

 tionerna och sett massor virke av yngre skog, som uppstaplats där för vissa ändamål, 

 har jag ställt den frågan till mig: om vi taga bort beteckningen ungskog i lagen och er- 

 sätta den med yngre skog, kan det inträffa, att, om skogsvårdsstyrelserna bliva hårda, det 

 kan komma att dröja 20 å 30 år innsn någon avverkning med någon omfattning kan komma 

 att ske i de småländska skogarna. Man säger kanske, att det är ett misstag. Må så vara. 

 Men det intryck jag fått av Småland, då jag rest där, har gjort, att jag ansett, att ut- 

 trycket yngre skog borde ersättas med ungskog. Nu har jag ej velat reservera mig för en 

 sådan förändring i utskottsförslaget, därför att en ledamot från Småland, som tillhörde 

 skogsvårdsstyrelsen därnere, hade en annan mening, och då måste jag erkänna, att jag 

 möjligen inte hade den riktiga uppfattningen i saken. F.mellertid tillåter jag mig ändå 

 tvivla på, om jag hade så orätt. Jag skulle för min del vilja hava de orden uttalade i 

 riksdagens protokoll, att skogsvårdsstyrelserna särskilt i de trakter i landet, där de lokala 

 förhållandena i det här avseendet äro synnerligen ömtåliga, mätte med varsamhet komma 

 att tillämpa lagen och särskilt då begreppet yngre skog. 



I ett annat avseende har jag personligen avlämnat en reservation i utskottets utlåtande. 

 Det gäller § 18, motsvarande § 19 i den kungl. propositionen och den handlar om skog, 

 som i lagen betraktas som svårföryngrad skog. De uppgifter, som lämnas från de olika 

 skogsvårdsstyrelserna i Sverige om omfattningen av våra svårföryngrade skogar, ha visat, 

 att Stockholms läns skogsvårdsstyrelsc har inrangerat ett ojämförligt stort område under 

 beteckningen svårföryngrad skog. Och det beror på två skäl. Först och främst därpå att 

 .Stockholms län skjuter ut som en udde i .'Mandshav, vilken omslutes av en oerhört vid- 

 sträckt skärgård. Vi ha i skogsvårtlsslyrelsen varit riidda för att om avverkning skulle 

 få ske på hela detta system av öar utanför fastlandet, skulle havets inverkan pä åter- 



