SKOGSVÅRDSLAGARNAS ANTAGANDE 26 MAJ 1923 x371 



ett bolag 172,000 kröner för garilen. \'atl li.uuk- nu da delta bolag fick uluytlja sni »riitt» 

 pä detta hemman? Jo, man tog rubb och stubb, både den aldre och den yngre skogen. 

 Ty man kunde icke från skogsvårdsstyrelsens sida göra någonting, tack vare begreppet 

 ungskog. Jag frågar verkligen: då så är, att en lojal skogsägare under ett helt långt liv 

 bevarat skogskai)italet som vid hcns död år så pass gott som i detta fall, skall då, når 

 en av sönerna skall utlösa .syskonens arvslott och sedan ett bolag köpt jorden, detta bolag 

 ha rätt att taga skogen så, att det behövs mer än en manr.åkler, för att det skall bli möj- 

 ligt att hugga det bittersta dugg för den bonde, som får den lyckan eller olyckan att över- 

 taga denna jord? 



Och då herr Gustafsson i Älvsered säger, att det är nödvändigt för Smålands bönder att 

 se till, att det fortfarande får avverkas skog, då de ej kunna klara sig eljest, så menar jag 

 att detta påstående är riktigt. Men just d.ärför att det måste finnas skog på varje gård, 

 för att innehavaren skall kunna klara sig och för att det icke skall finnas alltför många 

 gårdar, där det icke finnes någon skog alls, så vill jag gå med på en lagstiftning som 

 denna. 



Man säger nu — och resei vanten herr Johansson i PVedrikskmd har försökt skränuna 

 riksdagen för denna lag genom att på ett par ställen i sin reservation tala om denna sak 

 — att detta begrepp »yngre skog» skulle i sin tillämpning komma att verka rent av ruine- 

 rande för de svenska skogsägarna. Ja, jag måste säga, att jag kan icke riktigt förstå 

 denna uppfattning. Ty vi skola ha klart för oss, att det finns även enligt denna lag möj- 

 ligheter för enskilda skogsägare att få hugga av sin ungskog, utan att man skall behöva 

 säga til) skogsvårdsstyrelsen, och att få sälja av det avverkade virket, och det är om han 

 gör det i form av ändamålsenlig gallring. Och med den uppfattning jag har om skogs- 

 vårdsslyrelsens sätt att gå till viiga, då det gäller gallring, så är det möjligt att gå ganska 

 långt i fråga om gallring av den yngre skogen, och man torde härvidlag i regel ha nått 

 längre, än vad den enskilde lojale skogsägaren skulle finna lämpligt, då han själv gallrar 

 skogen. Sedan finns också en möjlighet angiven i 2 mom., enligt vilket man kan få ytter- 

 ligare så att säga påkalla :-kogsvårdsstyrelsens medgivande för att uttaga skog till försälj- 

 ning. Jag tror sålunda, att man skjuter fullständigt över målet, då man här söker påvisa, 

 att lagen skulle bli ruinerande för Sveriges småbönder och mindre skogsägare. 



Jag skall tillåta mig att taga upp det exempel, som herr Johansson i Fredrikslund an- 

 fört i sin reservation och som även den siste ärade talaren var inne på. Herr Johansson 

 säger bland annat: »Bland bönderna är det vanligt, att ett av barnen övertager föräldra- 

 gården och att de övriga få sina arvslotter på det sätt, att en del skog vid gårdens över- 

 lämnande undantages och försäljes. Sådant skulle omöjliggöras, därest icke på hemma- 

 net all skogen vore övermogen.» Enligt herr Johanssons uppfattning ligger sålunda ingen- 

 ting emellan begreppen »ungskog» och »övermogen skog>>. Jag vill emellertid fastslå, att 

 denna uppfattning är felaktig: det finns åt5,killigt däremellan. I själva verket ställer detta 

 exempel saken fullständigt på huvudet. Om det nämligen är så, att innehavaren av en 

 gård, t. ex. en prson som börjar bli gammal och därför vill sälja gården till en av sina 

 söner, hållit skogen så att säga vid ungskogsgränsen hela tiden, vad skall det i så fall 

 finnas för möjlighet för övertagaren att siilja skog och därmed lösa ut sina syskon? Nej, 

 detta kan då inte ske: det finns ju ingen värdefull skog att taga i anspråk för nämnda 

 syfte. Dessutom: skulle förvärvaren tvingas raka gården alldeles ren från skog för att 

 betala köpeskillingen eller för att lösa ut den ena eller andra, kan han icke menar jag, 

 klara sig på densamma, ty då hade han ju tagit ut all den skog, som fanns, och det bleve 

 då svårt att behålla gården, även om den från början varit aldrig så billig. Jag tror så- 

 lunda, att dessa exempel inte alls i det verkliga livet ha den betydelse, som man vill till- 

 mäta dem från herr Johanssons i Fredrikslund och från den föregående ärade talarens sida. 



För min del kan jag inte underlåta att gå med på begreppet »yngre skog». Herr Johans- 

 son i Kälkebo sade visserligen, att det synes ligga riitt stor mening i begreppet, och jag 

 medger, att detta måste vara händelsen, men jag anser, att detsamma är nödvändigt just 

 för att i stort sett tillgodose den enskildes intressen. Då man nämligen, såsom jag redan 

 påpekat, med varm övertygelse talar om att Sveriges bönder, och särskilt bönderna i Små- 

 land, måste ha möjlighet att taga ut vad de behöva ur skogen, bör man .sörja för, att det 

 finnes skog kvar på egendomarna, så att en dylik möjlighet kan utnyttjas. 



Även herr Sjöblom var inne på frågan om beteckningarna »yngre skog» och »ungskog», 

 och han yttrade, att han för sin del ställer sig mycket betänksam just på grund av de 

 erfarenheter han vunnit under sina resor i Småland, där, som jag nyss sade, även jag 

 råkar vara hemma. Han hade nämligen i Småland sett, att man där avverkar skog av 

 alltför små dimensioner. Ja, jag erkiinner, att man viil jiirnvägssrationerna i mitt län 



