SKOGSVÅRDSLAGARNAS ANTAGANDE 26 MAJ 1923 x 375 



mansägaren eller skogsägaren skall kunna anlita för att vid behov skapa inkomster. Men 

 det kan ocksä mycket lätt hända, att man därigenom kommer in på en bestämmelse av 

 den art, som återfinnes i Norrlandslaj^arna och som handlar om den s. k. stödskogen. Den 

 som skall avgöra vad som menas med stödskog eller »behövlig skog» blir ju skogsvårds- 

 styrelsen, och det är nog ganska svårt för denna att göra detta. Förhållandet är ju 

 nämligen, herr talman, att vi i denna lag till en början ha kvar bestämmelser av det slag, 

 som funnos i 1903 års lag och som gingo ut på att det skall sörjas för återväxt av skogen. 

 Vidare ha vi i § 3 bestämmelser, som skola innebära skydd för ungskogen, vilken endast 

 får avverkas genom gallring. Däremot har man egentligen inte med förevarande lagstift- 

 ning vela hindra avverkning av äldre skog. Jag menar, att man går för långt, om man 

 såsom herr Johansson i Uppmälby vill genomföra Kungl. Maj:ts förslag, som anknyter 

 till beteckningen »behövlig skog». Man bör nöja sig med att ett hemman, vare sig det 

 gäller äldre eller yngre skog, icke skall behöva lida brist på skog för husbehov. 



Herr Johansson i Uppmälby har vidare i sin reservation kommit med ett yrkande, som 

 han för övrigt berörde i sitt anförande, att Kungl. Maj:ts förslag skulle följas även vad 

 den s. k. tysta förmånsrätten beträffar. Och han säger, att det finns redan nu en dylik 

 förmånsrätt på andra områden, t. ex. för skatter, arbetslöner o. s. v. Ja, det är alldeles 

 uppenbart, att det skulle vara värdefullt, om en köpare av en egendom kunde i ett papper 

 få se, om det finns någonting som graverar egendomen, någonting som det åligger honom 

 att för vissa kostnader utföra, sedan han övertagit fastigheten. Kungl. Maj:t har också 

 föreslagit en tyst förmånsrätt, d. v. s. en slags inteckning för skogskulturskostnader. Man 

 menade nämligen, att det inte vore så farligt att införa en bestämmelse härom, då ju de 

 andra inteckningshavarna, som låge längre ned, icke skulle lida någon skada på den 

 grund, att egendomen ju måste stiga i värde i samma mån som kulturerna bleve utförda. 

 Ja, det är sant: egendomen stiger i värde. Men det kapital, som nedlägges i sådant syfte, 

 kan icke frigöras på en gång, utan först under en lång följd av år. Förriin kulturerna 

 vuxit upp till avverkningsbar skog, kan man icke få igen kostnaderna, och under tiden 

 blir det en tunga för hemmanet, låt vara att det rör sig om ett framtidsvärde. Lagrådet 

 har också mycket bestämt avstyrkt denna tysta förmånsrätt, i det rådet förklarar, att den 

 kommer att rubba fastighetskrediten. Det synes mig uppenbart, att så kommer att bli 

 fallet ; hypoteksföreningarna t. ex. kunna förorsakas svårigheter. Man gör vidare på detta 

 sätt en civil lagstiftning retroaktiv, något som rynes mig vara mycket betänkligt. Det 

 finns kanske inteckningar i fastigheten redan förut, och så kommer man och skjuter emel- 

 lan denna nya gravation framför desamma, varigenom alla de andra inteckningarna fak- 

 tiskt flyttas ned, utan att de kunna göra någonting åt saken. Detta innebär ett kränkande 

 av nu gällande rättigheter, och det ökar mina betänkligheter mot förslaget. 



För övrigt har naturligen, som kammaren väl förstår, utskottet mycket ingående disku- 

 terat spörsmålet om den tysta förmånsrätten. Vi ha ställt oss den frågan före: är det 

 nödvändigt att införa detta institut? Jag skulle vilja anföra vissa skäl, som tyda på, att 

 det inte är lika nödvändigt nu, som det kanske var tidigare. Då kommittén avgav sitt 

 förslag, avsåg man, att endast ägaren av skogen skulle vara ansvarig härvidlag. Enligt 

 förevarande lagförslag däremot skola kostnaderna drabba även den avverkningsberätti- 

 gade. Om den som avverkar skogen sålunda är en annan än ägaren, blir han alltså med- 

 ansvarig i kostnaderna för utförandet av dessa kulturer. Båda bli, menar jag, ekonomiskt 

 atisvariga, och detta betyder naturligtvis i och för sig en ökad trygghet. Denna trygghet 

 för skogsvårdsstyrelsen att få igen sina pengar, när det med skogsvårdskassans medel 

 gjorts utlägg för reproduktion och kulturåtgärder, förstärkes vidare därigenom, att ut- 

 skottet i förslaget infört en bestämmelse cm att skogsvårdsstyrelsen kan fordra, att det 

 skall ställas säkerhet. Därmed menar utskottets majoritet, att det bör vara tillräckligt 

 sörjt för rättssäkerheten, och man anser, att man inte bör tillgripa denna tysta förmåns- 

 rätt, som alltid är förenad med stora olägenheter. För övrigt menar jag, att när en kö- 

 pare av en fastighet vill förvissa sig i förevarande avseende, bör han kunna få upplys- 

 ningar genom skogsvårdsstyrelsens försorg, och han erhåller på det sättet lika stor säker- 

 het, som ifall han får uppgifter i ett gravationsbevis, där kanske inte allt hunnit bli 

 infört. 



Jag ber, när jag nu har ordet, att ett ögonblick få uppehålla mig vid frågan om skogs- 

 vårdssällskapen. Jag hörde, att herr Johansson i Kälkebo uttalade sig mycket starkt mot 

 förslaget om deras undantagande från lagen, och jag tyckte inom parentes sagt, alt han, 

 som ju är motståndare till det hela, yttrade sig litet starkare än han egentligen behövde 

 göra. Herr Johansson i Uppmälby hade också den uppfattningen, att intet undantag borde 

 göras, men jag konstaterade med gl.idje och tillfredsställelse, att han inte uttalade sig lika 



