SKOGSVÅRDSLAGARNAS ANTAGANDE 26 MAJ 1923 x 379 



underlåta att niinina, att genom vår ordförandes i skogsvårdsstyrelsen, l)art)n Silfver- 

 schiöld, som förstår denna sak och även ställt sid; välvillig till densamma, åtgörande och 

 inflytande ha många orättvisor, som lagen förorsakat, undanröjts. 



Sedan vill jag framhålla, att härtill kommer, då denna rörelsefrihet tages ifrån ägarna 

 och de icke få efter eget bästa förstånd sköta sin skog, att de ej kunna avverka utan att 

 i viss mån äventyra skogens återväxt. Man förstår, att på en liten areal på 30, 40 å 50 

 tunnland, så är det icke möjligt att ordna det som på större skogsbruk, ty på dessa är 

 man ju i besittning av en större areal, man har olika slag av skog och har alla möjlig- 

 heter; men den mindre skogsägaren, som faller under dessa svåra bestämmelser, kommer 

 alldeles säkert att drivas från hus och hem i många fall. 



Den som känner till, hur dessa små skogsägare i de allra flesta fall äro sparsamma 

 och rädda om sina skogar och bränna kvistar och grenar för att få tillfälle att sälja litet 

 skog, man förstår deras känslor vid detta skarpa ingripande i deras lilla egendom, som 

 de dock räkna för sin. Jag vill hålla före, att den här lagen kommer icke att öka kär- 

 leken till den egna torvan. Härtill kan läggas, att enligt nu gällande taxeringsförordning 

 skall ju vid fastighetstaxering skogen beräknas efter uthålligt skogsbruk ; och då blir det 

 också höga skatter att gälda för dessa små skogsägare, men de få icke ta något av skogen 

 för att betala skatterna, såsom ofta nog kunde behövas, ty de hindras i den fria disposi- 

 tionsrätten över skogen, en rätt, som dock skattas så högt av den självägande befolk- 

 ningen. Man borde väl tagit hänsyn till detta, men det gör icke lagförslaget : utan genom 

 den nya lagen är fara värt, att man kommer att överflytta de ekonomiskt svagare jord- 

 brukarna till de i regel kapitalstarkare skogsbruksidkarna. Den viigen konniier det i 

 många fall säkert att gå. 



Jag kan icke tro, att det finnes någon jordbrukare i denna kammare eller någon an- 

 nan heller, som känner till likadana förhållanden, som här skildrats, som vill ta ansvaret 

 och rösta för ifrågavarande lag. Jag tror det inte. Jag kan inte tänka mig, att någon vill 

 ta ansvaret på sig för de följder, som lagen i sitt nuvarande skick kan medföra. Den 

 här bestämmelsen, som utskottet icke kunnat ena sig om, nämligen »yngre skog» eller 

 »ungskog» är en farlig bestämmelse, ty man hörde vid skogsvårdsstyrelsernas ombudsmöte 

 här i Stockholm, att yngre skog ansågs omfatta ända till 80 år, och då finnes väl ingen 

 mindre jordbrukare av den nu levande generationen, som kan få någon nytta av sin skog. 



Jag kan icke biträda denna lag på grund av de följder, som den skulle föra med sig 

 icke minst i mina bygder, utan jag kommer att biträda det yrkande på avslag, som här 

 är framställt av herr Gustafsson i Älvsered. 



Herr Johanson i Huskvarna: Herr talman! Jag har tillsammans med några andra 

 ledamöter i kammaren framburit en motion i den föreliggande frågan. De önskemål, som 

 vi framfört i denna motion, ha, om inte helt, sä dock delvis beaktats i det föreliggande 

 utskottsbetänkandet. 



Vi ha i denna motion yrkat, att husbehovsskog skulle undantagas och lämnas fri, och 

 om icke detta krav helt och hållet genomförts genom det föreliggande lagförslaget, så 

 dock i huvudsak. 



Vi ha också tänkt oss, att i fråga om straffbestämmelserna skulle man nöjt sig med 

 att stanna vid böter och uteslutit den straffpåföljd, som li.gger i att beslagtaga virke. 

 Detta vill utskottet icke vara med om. Jag vill emellertid, då så mycket sagts i frågan, 

 icke här upptaga tiden med att tala om detaljerna i det föreliggande förslaget, utan endast 

 säga det, att 1903 års återplanteringslag bör kompletteras. På grund av de förhållanden 

 som voro rådande under kristiden antogs en skyddslag för ungskog, men när det nu 

 gäller att införliva denna tillfälliga kristidslag i en permanent lagstiftning, får jag lov 

 säga, att jag icke kan frigöra mig från den känslan, att vi börjat gå bra långt i restrik- 

 tioner för de enskilda skogsiigarna. Det finns ett stort antal sådana här i landet som 

 ingen högre önskan ha i denna fråga än att på allra bästa sätt vårda sin skog. 



Jag instännner helt och fullt med dem, som här uttalat, att man bör ha en skogsvårds- 

 lag, som på ett kraftigt sätt beivrar skogsskövling, och jag får säga, att för sådana män- 

 niskor, som inte ha något annat mål för sin verksamhet än att bara taga ut en tillfällig 

 vinst och icke taga hänsyn vare sig till allmänt intresse eller gårdens behov av .skog för 

 framtiden, stiftar man icke för striinga lagar ; men vi ha dock ett stt>rt antal skogsägare, 

 \ilka icke ha behov av denna lagstiftning. De sköta sin skt)g mycket bra ändå. 



När det gäller för mig att ta ställning till det föreliggande lagförslaget, har jag kom- 

 mit till det resultatet, att jag tror, att det vore icke någon risk, om vi ytterligare dröjde 

 något år med lagens antagande. De höga virkespriscr vi hade under kristiden voro loc- 

 kande för många att angripa ungskogen. Den tiilcn litvgor nu bakom oss, och sålunda 



