382 X RIKSDAGEN 



slag toges oförändrat och iiu.n således endast hölle på att blott husbehovsskog skulle 

 vara kvar? Jo, vid köpet av jorden skulle man hålla mycket styvt på att köparen finge 

 stödskog eller behövlig skog, men, så fort bonden hade kommit över skogen, skulle han 

 kunna reducera hela skogsbeståndet intill den gräns, £om angives av ordet husbehovs- 

 skog. Man har först i norrlandslagstiftningen lagt in kravet på stödskog, men sedan 

 skulle genom den nya lagstiftningen möjliggöras ett förfarande, som omintetgjorde av- 

 sikten i norrlandslagstiftningen. Man kommer i Norrlad att på detta område få tvenne 

 av riksdagen givna lagstiftningar, vilka gå stick i stäv mot varandra. Jag har alltså i 

 detta avseende icke kunnat ansluta mig till utskottets förslag utan hcr där följt Kungl. 

 Maj:ts förslag. 



Däremot har jag icke kunnat följa mina nämnda partivänner i vad gäller regeringens 

 förslag om att införa s. k. »tyst förmånsrätt». Jag har i den punkten känt mig oerhört 

 tveksam. Jag har måst erkänna, att här på ömse sidor stå mycket starka synpunkter mot 

 varandra. A ena sidan är det givet, att det ur det allmännas intresse måste vara ett 

 mycket stort och berättigat krav, att skogsvårdsstyrel?erna skyddas i sådana fall, då de i 

 vissa avseenden bundit sig ekonomiskt i och för återväxtens skyddande. Men å andra 

 sidan måste jag säga, att när man tränger in närmare i denna sak — jag har därvidlag 

 rådgjort med en jurist, som jag står mycket nära och vars åsikter jag tillmäter mycket 

 stor betydelse — så får man den uppfattningen, att det inte kan \ara riktigt att i lag- 

 stiftningen slå fast denna tysta förmånsrätt. En sådan rätt skulle säkerligen många gånger 

 komma att verka på ett sätt, som måste anses obilligt för en hel del folk, som komma 

 att beröras av saken. Jag vill härvidlag säga, att jag icke tror, att man kan, som man 

 gjort, göra jämförelser mellan lån för egnahemsändamål och lån, som här skulle komma 

 i fråga. Man rör sig dock icke med samma förhållanden. När det gäller egnahemslånen, 

 har man ju ingen tyst förmånsrätt. I fråga om egnahemslånen är det ju tvärtom så, att 

 man fordrar, att egnahemslånen skola ligga »i botten» av inteckningarna. Men vad som 

 här föreslås är något helt annat. Här föreslår man, att lånen skola rent av tränga sig 

 automatiskt ned i botten på inteckningarna, och dessa lån, som tränga sig ned, skulle då 

 komma att tränga upp inteckningar, som ligga i botten. Det måste efter mitt sätt att se 

 vara en betänklig anordning. 



Jag har för min del icke mycket att tillägga utöver detta. Jag vill endast i detta sam- 

 manhang, eftersom man har rätt att yttra sig även om den saken, påminna därom, att ut- 

 skottet för sin del enhälligt tillstyrkt en utredning, huruvida denna lagstiftning, som här 

 föreligger till antagande, i någon form även skall omfatta Norrbottens och Västerbottens 

 län, av vilka län jag, såsom herrarna veta, representerr det ena. Såsom detta nu blivit for- 

 mulerat, med en hemställan om undersökning, huruvida och i znlken mån denna lagstift- 

 ning skall omfatta även dessa båda län, kan jag för min del gå med därpå. Men jag vill 

 dock säga, att det torde nog finnas litet delade meningar där uppe i dessa län, huruvida 

 en sådan lagstiftning som denna verkligen är lämplig för de två länen. Nu har man emel- 

 lertid mycket starkt strukit under i utskottets motivering och kläm, att man skulle even- 

 tuellt i fråga om dessa län åstadkomma en lagstiftning, som på vissa punkter skulle skilja 

 sig från det nu förevarande lagförslaget. Och jag vill för min del mycket starkt betona, 

 att det med avseende på Norrbotten och Västerbotten existerar vissa förhållanden, som 

 göra, att när en sådan lagstiftning för dessa län en gång skall utformas, så kan den 

 icke helt automatiskt följa de riktlinjer, som finnas i den lagstiftning, vi nu ha före, 

 utan det måste bli betydande modifikationer på flera punkter. Även i fråga om vissa 

 ekonomiska och administrativa förhållanden måste den lagstiftning, som en gång skall 

 komma till stånd för Norrbottens och Västerbottens län, innehålla bestämmelser, som av- 

 vika från stadgandena i den lag, som här nu skall antagas. 



Jag skall, herr talman, inskränka mig till detta och ber att med denna motivering få 

 yrka bifall till utskottets föislag i den nu föredragna punkten. 



Herr Magnusson i Tumhult: Herr talman! För min del har jag den uppfattningen, 

 att i denna fråga såväl som i många andra upplysning är bättre än lagbud. 1903 års 

 skogslag har varit lill stor välsignelse, emedan genom densamma de små skogsägarna fått 

 upplysning om skogens betydelse och sättet att främja en god skogsåterväxt. Ytterligare 

 lagstiftning på ifrågavarande område behöves enligt min mening ej för de skogsägare som 

 tillika äro jordbrukare, enär de nog förstå, att det är till deras egen fördel, om de skydda 

 sin skog. Jag vill ej förneka, att 1903 års skogslag ej är tillfyllest gentemot en del egen- 

 domsjobbare, men att landets jordbrukare i allmänhet skola för dessa jobbares skull 

 sättas under ett olidligt förmynderskap, kan jag ej vara med om. Det bör väl ej vara 

 omöjligt att, om denna lag avslås, få fram ett nytt lagförslag, som i dessa speciella fall 



