388 X RIKSDAGEN 



underlag, som frun början varit avsett genom den skiirpta bestänniielsen i stängsel för- 

 ordningen. 



Här finnes jämte uttrycket »betning av hemdjur» även uttrycket »genom åverkan», och 

 i vår reservation ha vi föreslagit, att dessa ord skulle utgå. Det finnes en reservation i 

 denna sak även av herr Johansson i Fredrikslund, däri uttrycket »åverkan» lämnas obe- 

 rört. Men jag vill fästa uppmärksamheten på att i uttrycket -åverkan» innefattas en del 

 av betesskadan, och därför ha vi preciserat begreppet åverkan till att omfatta endast 

 olovlig skogsavverkning. I skogsvårdskommitténs betänkande upptogs denna paragraf i de 

 delar, som här avses, i stort sett under samma lydelse, som det nu föreliggande försla- 

 get har, men reservanten i kommittén, herr Husberg, gick på samma linje som vi. Han 

 uteslöt orden »betning genom hemdjur», och i hans reservation, som är citerad i den 

 kungl. propositionen, anföras mycket starka skäl för den ståndpunkt, som han intagit. 

 Han påvisar inkonsekvensen av att ålägga markägaren återväxtskyldigheter, då han ej 

 har möjlighet att på laglig väg förhindra skadan. Domänstyrelsen har ej heller ansett sig 

 böra tillstyrka, att bestämmelserna om betning av hemdjur inrycktes bland kalamitots- 

 f allén, och ej heller skogsvårdsstyrelsernas delegerade. Jag har velat anföra detta sist- 

 nämnda för att visa, att saken nog är värd ett beaktande, och att man bör betänka sig 

 mer än en gång, innan man utsträcker reprodukionsskyldigheten så långt, som här ifråga- 

 satts. 



För övrigt finnes det i slutorden i nionde paragrafen, som redan blivit här klubbfäst, 

 ett uttryck, som täcker det behov, som skulle förefinnas i detta avseende. Det står där, 

 att »därå — å det avverkade området — uppkommen skog skall vidmakthållas tills den- 

 samma nått den utveckling, att den ej är att räkna som plantskog». Det är, såvitt jag för- 

 står, alldeles tillräckligt. Och det skulle endast skärpa intressekonflikterna mellan skogs- 

 ägarna och dem, som behöva ha sina djur på skogsbete, om man här skulle ytterligare 

 markera åtérväxtskyldigheten. För övrigt kan man ej underlåta att anmärka, att denna 

 formulering åt paragrafen ger lagen en retroaktivitet, som icke från början varit avsedd. 

 I övergångsbestämmelserna säges visserligen, att »vad i den nya lagen stadgas om skyl- 

 dighet att vidtaga åtgärder till betryggande av återväxt i anledning av skada, varom i 

 10 § sägs, gäller icke, där sådan skada uppkommit före denna lags ikraftträdande». Man 

 kan dock tänka sig, att betesskadan uppstått på återväxten å kulturer gjorda före lagens 

 ikraftträdande. Kanske ha dessa kulturer åstadkommits fullt frivilligt ; de kanske hänföra 

 sig till gamla kalmarker. Om paragrafen blir bifallen i enlighet med utskottets förslag, 

 kan en markägare åläggas att vidmakthålla skogen och kultivera den även å sådana mar- 

 ker hur länge som helst. Det är tydligen något förbiseende i bestämmelsen, som givit rum 

 för en sådan tolkning. Och jag är övertygad om att de svårigheter, som jag antytt, 

 komma att uppstå. 



Jag har, som sagt, ej hyst någon förhoppning om att kunna driva igenom ett avslag på 

 denna paragraf, och därför har jag gått med på den reservation, som avgivits av herrar 

 Pers och Norin i första kammaren, i vilken yrkas, att orden »på grund av betning genom 

 hemdjur» i första stycket skola utgå och även i andra stycket de ord utgå, som hänföra 

 sig till betesskada. Yrkandet återfinnes på sidan 80 i utskottets betänkande. 



Jag ber, herr talman, att få yrka bifall till den sålunda avgivna reservationen. 



Herr Lindman: Herr talman! Jag ber att få fästa kammarens uppmärksamhet därpå, 

 att kammaren nu antagit § 9 i skogsvårdslagen. § 9 talar om, hur man skall förfara efter 

 avverkning. Paragrafen föreskriver, att det skall inom skälig tid kunna påräknas ny r;kog. 

 Vidare säger denna paragraf, att sålunda uppkommen skog skall vidmakthållas, till dess 

 att densamma nått den utveckling, att den ej längre är att räkna som plantskog. Det 

 beslut, som kammaren fattat i § 9 innebär, att efter avverkning skall man skydda plant- 

 skogen även mot betning. Sålunda har kammaren beslutat att antaga en paragraf, som 

 föreskriver skydd mot skada genom betning å ungskog efter avverkning. 



Nu kommer § 10 och säger, att även för andra fall skall det vara skydd mot betning. 

 Denna bestämmelse är således en ren konsekvens av och står i full överensstämmelse 

 med det beslut, som kammaren alldeles nyss fattade. 



Jag ber alltså, herr talman, att få yrka bifall till 10 § oförändrad. Den överensstämmer 

 i hela första momentet med Kungl. Maj:ts förslag. 



Herr Andersson i Rasjön: Jag har ingalunda förbisett, att sista satsen i 9 § hänför 

 sig just till vad herr Lindman nyss talade om, men jag kan ändå icke gå med på, att det 

 är precis samma sak, som det här gäller, ty 9 § hänför sig i alla delar till de fall, då av- 

 verkning övergått marken, men 10 § stadgar återväxtskyldighet även i andra fall. Det är 

 just därför, som jag funnit det ännu mycket mera motbjudande att acceptera återväxt- 



