MARKFLORANS ANALYS PÄ OBJEKTIV GRUND. 5 



tressanta, då de väl hittills torde vara de enda, som mera ingående be- 

 handlat detta ämne med hänsyn tagen till de förändrade ljusförhållanden, 

 som uppstå till följd av starka gallringar. 



Som studieobjekt använde ClESLAR en serie gallrings- och Ijushugg- 

 ningsytor, vilka anlagts av den österrikiska skogsförsöksanstalten frän 

 och med år 1882. Trädens Ijusabsorberande förmåga fann han vara 

 särdeles stor. Ett fuUövat 63-årigt bokbestånd (sid. 8, 21) exempelvis, 

 som gallrats svagt, släppte endast 3 % av dagsljuset till marken, och 

 ett io8-årigt, orört silvergransbestånd (sid. 12, 22) uppfångade ända till 

 93 % ^v dagsljuset i sina kronor. Av de meddelade siffrorna framgår 

 vidare, att ljustillgången i ett bokbestånd efter lövfällningen är 4 till 5 

 gånger större än under den tid, då kronorna ha sina blad i behåll. Den 

 av bladskivorna förorsakade nedsättningen av ljusintensiteten betingas 

 icke blott av deras ringa genomskinlighet utan även och framförallt 

 därav, att deras sammanlagda yta är särdeles stor. Häröver harKNLCiiEL 

 (sid. 87) nyligen gjort intressanta beräkningar. I ett loo-årigt, starkt 

 gallrat bokbestånd uppskattade han den sammanlagda bladöversidan till 

 mellan 233 gånger beståndets egen areal, under det att i ett 55-årigt 

 fullslutet granbestånd barrens översidor tillsammans beräknades täcka 

 mera än 10 gånger beståndets yta. Knlchel meddelar även siffror för 

 ljustillgången i bestånd av växlande slag, men hans undersökning grun- 

 dar sig på en annan princip än den WiESNERSKA, vars förmåga att giva 

 fullt exakta resultat blivit omstridd (jfr Zederbauer). Med tillhjälp av 

 en spektrofotometer har han kunnat fastställa, att lövträden icke blott 

 medföra en allmän försvagning av dagsljuset utan även en kvalitativ för- 

 ändring av detsamma. Gula och gröna strålar slippa nämligen lättare 

 genom bladverket än spektrets övriga färger. — Detta faktum har natur- 

 ligtvis en ej ringa betydelse både för markflorans sammansättning och 

 mer eller mindre yppiga utveckling, då som bekant växternas assimila- 

 tion är livligast i rött ljus. — För barrträd ställer sig saken något annor- 

 lunda. Det svaga ljus, som råder i exempelvis en tät granskog, är prak- 

 tiskt sett icke i annat avseende än till sin styrka avvikande från dags- 

 ljuset. Det utgöres nämligen huvudsakligen av strålar, som passerat 

 genom öppningarna mellan trädkronorna; det ljus, som träffar själva 

 barrmassan, absorberas så gott som fullständigt av denna. 



Av ClESLARS (sid. 9 — II, 42 — 53) synnerligen instruktiva exempel på 

 markflorans omvandling efter gallring må följande från en bokskog här 

 anföras. Beståndet, som vid försökets anläggande år 1888 var 55 år, 

 hade tidigare gallrats helt svagt. Marken var täckt med ett tjockt lager 

 boklöv; de örter, som funnos, voro ytterst få, såväl vad art- som in- 

 dividantal beträffar. Ytan delades i fyra avdelningar, av vilka samtliga 



