6 TORSTEN LAGERBERG. 



låggallrades starkt. Följande år bibehölls avd. I i oförändrat skick, men 

 avd. II utglesades till 80, avd. III till 65 och avd. IV till 50 % av den 

 grundyta, som blivit beräknad för avd. I. Under de åren 1893 och i8g8 

 upprepade behandlingarna låggallrades avd. I starkt, under det att å 

 avd. II — IV grundytan för varje gång nedsattes till samma procent av 

 den å avd. I, d. v. s. resp. till 80, 65 och 50 %. Efter 7 år (1895) var 

 resultatet följande: Den å avd. I och II invandrade markfloran utgjor- 

 des av resp. 12 och 19 arter i spridda exemplar, vilka ingenstädes bil- 

 dade något sammanslutet växttäcke. A avd. III däremot hade utvecklats 

 en blott fläckvis avbruten markbetäckning, huvudsakligen bildad av Carex- 

 former; det antecknade artantalet var 37. Avdelningen IV slutligen hade 

 erhållit en fullständigt sluten markflora, som endast här och där lät det 

 multnande boklövet genomskymta. Även här bildade 6"<^/T,t'-arter det 

 fysiognomiskt dominerande elementet; artantalet hade stigit till 67. Det 

 bokuppslag, som iakttogs å samtliga avdelningar, kunde endast på de 

 två sista (III, IV) betecknas såsom tillfredsställande. Efter ytterligare 

 9 år (1904) hade en allmän nedgång i artantalet åter inträtt; detta ut- 

 gjorde nu för ytans fyra avdelningar resp. 6, 13, 21 och 25. A de 

 tvenne första avdelningarna framträdde det mäktiga täcket av multnande 

 löv starkt mellan de strödda örterna, och bokuppslaget var svagt utveck- 

 lat. A de tvenne sista hade det tillförene slutna vegetationstäcket blivit 

 påfallande glest och utgjordes till största delen av sparsamt blommande 

 Carex-arter . Bokuppslaget kunde endast på avdelning IV betecknas som 

 tillfredsställande utvecklat, ehuru det åter fläckvis saknades. 



De ändrade ljusförhållanden, under vilka den ovan skildrade utvecklin- 

 gen av markfloran försiggått, blevo först år 1899 föremål för undersök- 

 ning (sid. 27). Ehuru ljusmätningarna utförts enligt den WiESNERSKA 

 metoden, torde de siflror, som meddelas, i alla händelser kunna betraktas 

 såsom ett ganska gott uttryck för de förändringar i beståndsljuset, som fak- 

 tiskt inträdde. Avd. IV hade i september en ljusintensitet av 23 % eller 

 mer än 3 gånger så stor som avd. I. I april 1902 utgjorde bestånds- 

 ljuset å avd. I — IV resp. 26, 38, 43 och 48 %, och detta år blevo de 

 två sistnämnda avdelningarna gräsbundna. Är 1904 voro på grund av 

 trädkronornas starka utveckling ljusförhållandena å försöksytans olika 

 avdelningar åter tämligen utjämnade. Beståndsljuset hade då avtagit 

 högst väsentligt i styrka och varierade för avdelningarna mellan 5 och 

 8 %. Markflorans samtidigt konstaterade återgång finner därav sin 

 förklaring. 



Såsom slutligt resultat av ovan refererade undersökning framhåller 

 ClESLAR (sid. 72), att den med hänsyn till markens gräsbindande kri- 

 tiska gallringsgraden inträdde vid grundytans nedsättande till 65 % av 



