TORSTEN LAGERBERG. 



erhållits av markfloran i våra olika skogssamhällen, särskilt från tallhedar 

 och försumpade granskogar, har därför blivit mycket fullständig. Sedan 

 emellertid frågan om markens bonitet såsom betingad af dess växttäcke 

 kommit på dagordningen, har det visat sig nödvändigt att ägna en ökad 

 uppmärksamhet åt markflorans sammansättning. I första hand har det 

 gällt att finna en fullt objektiv metod för uppskattningen av de olika 

 floraelementens frekvensgrader, en punkt, i vilken den ovannämnda 

 HULTSKA metoden är behäftad med vissa svagheter. Särskilt med hän- 

 syn därtill att undersökningarna måste utsträckas över lång tid, blir det 

 av vikt, att de vid flera skilda tidpunkter gjorda observationerna kunna 

 utföras med den exakthet, att deras kontinuitet blir fullständig. Detta 

 var orsaken till att prof. H. HesSELMAN (III, sid. 34) i den år 1912 

 upprättade planen för skogstypernas fortsatta studium framställde det 

 förslaget, att den av Raunki/ER utarbetade formationsstatiska metoden 

 skulle prövas. 



I det följande lämnas en redogörelse för de på denna metod grun- 

 dade försök till floristisk analys, vilka jag under de tvenne sistlidna som- 

 rarna utfört, varjämte de resultat, som kunna ernås genom densamma, 

 komma att utförligt behandlas. Dessförinnan torde det emellertid vara 

 lämpligt att giva en kort framställning såväl av den av HULT utarbetade 

 ståndortsanteckningsmetoden som den senare av RaunkItER föreslagna, 

 för att den ställning dessa båda metoder intaga till varandra lättare må 

 kunna bedömas. 



HuLTS formaliousanalys. 



Den egentliga grundläggaren till en mera systematiskt genomförd be- 

 handling av växtsamhällena var R. HULT. I sitt arbete »Försök till ana- 

 lytisk behandling av växtformationerna» angav han de riktlinjer, efter 

 vilka ännu i dag växtgeograferna inom de nordiska länderna arbeta. 

 Hult åsyftade endast genom detta sitt arbete att fastställa det för varje 

 vegetationstyp fysiognomiskt karaktäristiska; behandlingen av ökologiska 

 faktorer och andra yttre villkor, som betinga arternas sammanslutning 

 till vissa samhällen, låg utanför ramen för hans undersökning. I över- 

 ensstämmelse med Norrlin fördelade Hult (I, sid. 1 9) växterna på 9 grund- 

 former: barrträd, lövträd, buskar, ris, gräs, örter, slingerväx- 

 ter, bladmossor och lavar och fogade härtill såsom en io:de form 

 vitmossor. Vid undersökningen av växtsamhällena gällde det att se till, 

 vilka av dessa grundformer som voro representerade, och att till ymnig- 

 hetsgraden uppskatta såväl dessa som de på dem kommande arterna. 

 För bestämmandet av ymnighetsgraden använde HULT ursprungligen en 



