MARKKI.ORANS AXALVS PÄ OBJEKTIV GRIND. I I 



Även Sernander (I, sid. 333) har framhållit, att metoden, ehuru i en 

 mängd fall synnerligen ])raktisk och användbar, »lämnar för många 

 subjektiva felkällor för att kunna brukas \id mera detaljerade analyser». 

 Redan i och för sig är detta en brist, vilken givetvis måste komma att 

 göra sig särskilt kännbar, då det gäller att exakt karaktärisera för- 

 ändringar i markflorans sammansättning. Då försöksanstaltens provytor 

 dessutom äga en storlek varierande mellan 20 och 50 ar och deras 

 markbetäckning icke alltid är fullt ensartad, ställer sig frågan ännu van.sk- 

 ligare. Härtill kommer, att det ingalunda är givet, att de vart 5:te 

 till vart io:dc år planerade revisionerna kunna utföras av en och samma 

 person, vilket ju i hög grad kan inverka på jämförbarheten mellan de 

 vid olika tider gjorda iakttagelserna. Slutligen måste härvid även be- 

 aktas den omständigheten, att sambandet mellan markens beskaffenhet 

 och florans förändringar på intet sätt är utrett, och att man därför på 

 förhand icke vet, huru stora de förändringar äro, som måste uppmätas. 

 Det gäller därför att tillgripa en metod, som med känd noggrannhet 

 påvisar ganska små förskjutningar inom markbetäckningen, för att med 

 tillräcklig säkerhet kunna precisera inträdandet av ett för markens för- 

 sämring uppnått kritiskt tillstånd i florans utveckling. Ur denna syn- 

 punkt erbjuder den Raunki^rska metoden påtagliga företräden. 



Raunkli-.rs formatioiisstatislik. 



RaunkI/ER har genom sin efter nya grunder utförda analys av mark- 

 floran i första hand åsyftat att skapa en metod, genom vilken de olika 

 arternas betydelse i vegetationens sammansättning eller deras s. k. va- 

 lens kunde fastställas oberoende av subjektiv åskådning. Metoden 

 borde alltså vara så beskaffad, att flera analyser av en och samma for- 

 mation gåve samma i siffror uttryckbara resultat. Då arterna fysiogno- 

 miskt sett dominera genom sin massa, d. v. s. genom individrikedom 

 och individstorlek vore det önskligt, att densamma på ett praktiskt 

 sätt kunde bestämmas. Närmast till hands ligger det då onekligen att 

 väga och räkna samtliga exemplar, i vilken de olika arterna äro före- 

 trädda. Att man emellertid på denna väg skall möta de största vansk- 

 ligheter är dock tydligt. Frånsett de stora tekniska svårigheter, som 

 ett sådant företag erbjuder, stöter man vid individräkningen alltid på 

 osäkerheten i individbegreppet, och vägningsresultatets exakthet påverkas 

 ofördelaktigt därav, att de skilda arterna icke samtidigt befinna sig i sitt 

 kvantitativt sett högsta utvecklingsstadium. Ett dylikt företag må väl 

 därför synas opraktiskt. Försök i denna riktning ha emellertid blivit gjorda 



