MARKKLORANS AXALYS l'A OBJEKTIV GRUND. 



59 



ligen upptagna i niina anteckningar: Picea Abies, Jimiperus comnmnis, 

 Lycopodiiini coinpla>iatiii)i. Betitla odorata, Popnlus treimda, Salix caprea, 

 S. phylicifolia, Riibus saxatilis, Coni>a/larur niajalis, Rianex Acciosella, 

 Hicraciion iu>ibellatuiii samt Pcmi trivialis, alltså icke mindre än 12 styc- 

 ken. Det bör dock icke förvåna, att sä många arter undgått rutförban- 

 det, om man betänker, att ytan i det närmaste är en halv hektar, och 



Fig. 14. Provytan 57: I, 48 ar 180x60 111.. Förbandet 4x4 in. (300 rutor om 0,5 ni-j är 



orienterat så, att den areal, för vilken det gäller, sammanfaller nicd provytans. ( Iruppvarian- 



ler äro bildade genom sammanslående av rutorna pä var 4:de tvärlinje. 



Probefläche 57: 1, 48 ar (80X60 m). Der Verband 4/4 m (300 Quadrate von o,, m^ flrösse) ist in der \\'ei5e 



orientiert, dass das .Vreal, worauf es siih inderTat bezieht, mitdcr Probefläche völb'g ziisamnienfällt. Die 'irup- 



penvarianten wurden hier aus Qu.idraten aller 4:ten Querlinien gebildet. 



att dessa 12 arter fysiognomiskt sett sakna all betydelse. Ett visst in- 

 tresse tilldrar sig den relativt höga frekvenssiffran för tallen, som här 

 uteslutande gäller i — 4-åriga småplantor. Dessa funnos vanligen på de 

 nakna eller med glesa lavar bevuxna jordfläckarna. Att självföryngring 

 så gott som saknas i denna skogstyp beror sålunda ej av brist på plan- 

 tor utan får skyllas på andra omständigheter. Ser man på bottenskik- 

 tets arter, så visar det sig, att skogstypen på provytan icke är fullt 

 ensartad. Östra delen är mossrik, men i den västra äro lavarna så tal- 

 rika, att skogen här blir mera hedartad; den utgör här faktiskt ett 

 mellanting mellan den mossrika tallskogen och de lavrika tallhedar, 

 som längre norr ut upptaga stora arealer av de marina sandslätterna. 



