MARKKLORANS ANALYS vk OBJEKTIV (.RUND. 65 



ursprungligen pr hektar 2,546 stammar med en kubikmassa av 265,38 

 m'* samt en grundyta av 32,71 m'. Beståndet låggallrades starkt och 

 förlorade därvid 1,121 stammar (43,86%), av massan 18,99 m^ (7,16 %) 

 samt av grundytan 3,13 m' (9,57 %). Den floristiska analysen har ut- 

 förts med ett 4 m:s kvadratförbantl och rutor om 0,5 ni , anordnat så som 

 framgår av tig. 16. Upi)skattningen gäller i själva \erket 26,88 ar. Grupp- 

 varianter ha bildats av rutorna å \ar 4:de tvärlinje — alltså 4 stycken, 

 och med ledning av dessa ha procentsififrornas medelfel blivit beräknade. 

 Med io:talsgrupper efter en från höger löpande numrering erhåller man 

 särdeles olikvärdiga gruppvarianter (jfr. sid. 23) och stora medelfel. För 

 Cladina sylvatica exempelvis stiger detta till ± 4,09, medan det med den 

 jämnare gru|)pindelning som här \alts är + 2,87. 



Markfloran har på grund a\ de ö\erallt insprängda lavarna en starkt 

 hedartad j^rägel, vilket intryck förhöjes av risens liksom å föregående 

 avdelning föga yppiga utveckling. Artlistan (tab. XV) upptager endast 

 35 arter, varav 18 kärlväxter. Utom dessa hava anteckats följande: 

 Bcttila odorata^ Salix caprea, Rubiis saxatilis, Empetrum nigrum, Pyrola 

 chlorantha, P. sccunda, Chamcuneritun angustifolium samt Solidago vir- 

 gimrea. alla dock endast i enstaka exemplar. Det är påfallande, hur 

 likartad \egetationen i själva verket är på denna och föregående a\ 

 delning. Risen ha nästan samma frekvensprocenter och likaså de domi- 

 nerande mossarterna. Dicranum scopariuni och Polyli khuin jiiniperinuiii 

 äro dock mindre allmänna å avd. II, och vad lavarna beträffar, är 

 Cladina rangiferina även där sällsyntare. Arealsiffrorna (tab. XVI) 

 tyda även på att ristäcket har ungeiär samma betydelse å båda avdel- 

 ningarna; frodighetssiffrorna visa endast någon verklig skillnad för 

 Callu?ia till förmån för avd. II. Mossornas gemensamma arealprocent 

 (85,4* ± 1,03) är även betydligt större å sistnämnda avdelning. Samman- 

 slår man de enskilda arternas arealsiffror, så understiger denna summa 

 den gemensamma arealprocenten med 13,84, d. v. s. så gott som samma 

 siffra som å afd. I. Denna likformighet i metodens sätt att arbeta för- 

 tjänar särskild uppmärksamhet. Lavarna visa, att de spela en fysiog- 

 nomiskt sett mindre framträdande roll på denna avdelning. Arealpro- 

 centerna säga visserligen icke mycket härutinnan, men frekvenssiffrorna 

 och det lägre artantalet jieka avgjort i denna riktning. Särskilt på- 

 fallande är den sparsamma förekomsten av Cladina vangiferina. Även 

 örtrikedomen är mindre. Bland gräsen faller Calamagrostis amndinacea 

 oaktat sin sparsamma förekomst genast i ögonen. Den uppträder i 

 sterila, enstaka stående exemplar, vilka dock på grund a\- den plana 

 marken och det lågvuxna, glesa ristäcket äro lätt synliga. Den är även 

 absolut taget vanligare på denna avdelning. 



5 Sk o£s-,'ÅrdsJ'öre ningens Tidskrift iQlj. 



