OM SKOGSELD. I I 5 



ersättning för den militära hjälpen inräknas, överstiga 200,000 kr., vadan 

 alltså sammanlagda kostnaden för den ersättningssk)'ldige — i detta fall sta- 

 tens järnvägar, som orsakat elden — torde stiga till minst 620,000 kronor. 



Även om nu skadegörelsen genom denna skogseld kan anses som 

 synnerligen svår och omkostnaderna för dess släckning höga, och om 

 dessa alltså ej få betraktas som medelkostnader i allmänhet, kunna de 

 dock ge en erinran om vilka värden som genom skogseld ställas på spel. 

 l^inligt i september preliminärt inlämnade officiella uppgifter skulle enbart 

 värdet av den skada 191 4 års skogseldar åstadkommit belöpa sig till 

 kr. 1,500,000. 



Om man nu med dessa siffror för ögonen gör en liten reflexion över 

 vad som utgives fÖr åtgärder och anordningar till förebyggande av 

 eldskador ä skog i vårt land, eller gör ett litet överslag över i vilken 

 grad skogsmannen vid sina skogsvårdsåtgärder tar hänsyn till och räknar 

 med eldfaran, skall man givetvis finna, att ej allt är som sig bör. 



Olika slag af skogseld. 



Man brukar skilja mellan tre olika slag av skogseld nämligen: 



1) Löpeld eller ytcld^ som går fram över markytan, förbrännande mark- 

 betäckningen — torrt gräs, löv, grenar och annat ströfall, ljung, bärris 

 m. m. — ävensom småbuskar och mindre träd. 



2) Toppeld eller kroneld, som löper fram genom de högre trädens kro- 

 nor, samt slutligen 



3) Jord- eller ton>bra)id, som kan inträfia, där markytan utgöres av torv- 

 avlagringar och dessa befinna sig i ett någorlunda torrt tillstånd. Hit 

 kan även hänföras stybbesbrand å kolbottnar. 



Löpeld. 



All slags skogseld startar i regel som löpeld. Tändningsorsakerna 

 kunna vara mångahanda, och några av de vanligaste torde här böra 

 påpekas. Skogseldarna gruppera sig så att säga kring tvenne skilda 

 tid.sperioder, av vilka den första inträffar rätt tidigt på våren, och den 

 andra mitt i högsommaren. Innan ännu årsvegetationen kommit i gång 

 på marken, men de fjorgamla växtresterna å densamma torkats av sol 

 och vårvind, inträder den första. Det är då i regel dessa växtrester, 

 torrt gräs, löv o. d., som är tändmaterialet, men den friska ljungen, 

 som då ännu ej börjat vegetera, erbjuder även ett mycket bränn- 

 bart material, som raskt sprider elden omkring. Det är under denna 

 tidpunkt, som järiivägarjia mest tända, och nästan alltid inträffar tand- 

 ningen i det torra gräset å eller alldeles invid järnvägsbanken. Så ha 



