OM SKOGSELD. I I 7 



brand: men dä åskan i regel åtföljes av ymnigt reg?i, synes det antag- 

 ligt, att i flertalet fall de så uppkomna eldarna icke nått större omfatt- 

 ning^^ . Även i skogslitteraturen tillmätes åskan mindre betydelse som 

 orsak till skogseld, vilket framgår av sådana uttryck, som t>Skogseld 

 uppkommer även någon gåfig genoni åskslag»"^ eller )>Xågo7i gång torde 

 aren blixten förorsaka antänd)iing i skogen-»^ o. s. v. 



Tandningen genom åskslag sker i regel vid trädets fot i den torra tor- 

 ven eller strötäcket. I enstaka fall kan tandning dock ske även direkt 

 i trädet, t. ex. hos björk med eldfängd näver eller i torrträd. Som 

 exempel härpå kan anföras, att vid Anneborg i Värmland 1914 en större 

 frisk björk en bit uppåt stammen genom åskslag antändes i nävern och 

 brann så häftigt, att man på grund av eldfara måste tillgripa assurans- 

 spruta för släckning. Intill brädgården vid Robertsfors tände åskan 

 likaledes sommaren 1914 i toppen av en torrgran, som brann med sådan 

 fart, att man av eldfara måste ditsända manskap, som fällde granen för 

 eldens släckning.'' 



Då nu emellertid tandningen oftast sker i strö- eller torvtäcket intill 

 trädens fot, blir ett mindre åskregn ej till större hinder för tandningen, 

 utan fastmera beror det på huru pass genomtorkat och eldfängt strö- 

 och torvtäcket förut är. 



Ofta kan åskan sålunda tända i torven ena dagen, men på grund av 

 att ett mindre regn fuktat markbetäckningen, håller sig elden blott till 

 ett inskränkt område och pyr i torven tills nästa dag, då kanske so- 

 ligt och klart väder är rådande, densamma flammar upp. Ett dylikt fall 

 iakttogs under den gångna sommaren vid en skogseld inom Västman- 

 lands län.^ 



För att undersöka huru det förhåller sig med »att åskan i regel åt- 

 följes av ymnigt regn», har författaren genom benäget tillmötesgående 

 från Meteorologiska anstalten genomgått de meteorologiska rapporterna 

 för ett mycket stort antal obscrvationsorter inom skilda delar av landet 

 för juni och juli månader 19 14, och resultatet härav framgår av tabell II 

 å nästa sida. 



Gentemot tabellen kan visserligen anföras, att densamma ej ger ett fullt 

 exakt utslag för verkliga förhållandet, då såväl åska som regn äro myc- 

 ket lokala företeelser, och åskan kan uppfattas på större avstånd. Siff- 

 rorna äro ju dock sådana, att de berättiga till påståendet, att åtminstone 



^ A. G. Högbom, Norrland, Naturbeskrivning 1906. 



* C. G. HcjLMKRS och Tu. Örtenbl.\d, Norrbottens skogar. Rih. till Kiingl Domän 

 styrelsens underd. berättelse 1885. 



^ A. Wahlgren, Skogsskötsel, Stockholm 1914. 



* Enligt meddelande av dr. N. SylvÉN. 



^ Enligt meddelande av jägm. Tor Jonson. 



* Enligt meddelande av länsjägmästare R. ALli.\.\Nl)KRSSON. 



