I 24 



GUSTAF LUNDBERG. 



och utbreda en toppeld och av dessa synes tallen mera brännbar än 

 granen. Sålunda obser\erade förf. ä flera platser både vid Svanå och 

 Spannarboda sistliden sommar, hurusom de av toppelden svårast härjade 

 bestånden oftast utgjordes av mera ren tall, under det att här och var 

 inom brandfältet kvarlämnade ej toppbrända områden utgjordes av över- 

 vägande gran. Förklaringen härtill kan vara dels själva tallkronans mera 

 luftiga konstruktion och barrsättning, dels också själva tallbarrens större 

 rikedom på hartser — granbarren ha aldrig mera än tvänne hartskana- 

 ler, tallbarren däremot ända till g st. av än grövre kaliber — varigenom 

 värmeutvecklingen vid deras förbränning blir större. Värmeutvecklingen 



Foto av förf. 

 Fig. S. Avbränt torp vid Iskarbo smedja, Spannarbodabrandfältet 1914. Hur 

 det. kan gå, när man har barrskogen inpå husknutarna. 



underifrån blir ju dessutom jämlikt vad ovan framhållits i regel större i 

 tallbestånden. För löpeldens övergång till toppeld inverkar alltså träd- 

 slag, markbetäckning, kronhöjd och vindstyrka. Den rika lavbehängning, 

 som i många norrlandsbestånd är så vanlig, innebär givet en än större 

 risk för toppeld. 



Fastän bladverket på enstaka lövträd och mindre grupper av dylika 

 fullständigt kan avbrännas, om träden stå inblandade i barrskog, kunna 

 de dock i sig själva ej underhålla en toppeld, utan bilda därför snarare 

 ett hinder för eldens utbredning. Av de lövträd, förf. iakttagit vid skogs- 

 eldar, synes björken vara den lättast brännbara och alltså den sämst 

 skyddande, aspen vida motståndskraftigare och rönnen ett av de mest 



